П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 559/2639/19
Провадження № 22-ц/4815/951/21

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді
Рівненської області: суддя Ралець Р.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції: 
14 год. 15 хв. 05 квітня 2021 року
(вступна і резолютивна частини)
в м. Дубно Рівненської області 
Повний текст складено: 15 квітня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи: 
позивача - адвокат Рідченко Марія Володимирівна;
відповідача - адвокат Мацей Анатолій Михайлович;

за участі: представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
       У листопаді 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 . 21 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку. При цьому її брат - ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини за законом на її користь, а ОСОБА_5 успадкував 1/3 частину житлового будинку. Після смерті позивач пропонувала останньому продати даний житловий будинок та поділити виручені за відчуження кошти, адже в ньому вона проживати не бажала. Проте ОСОБА_5 заперечував проти продажу будинку, оскільки хотів там проживати із сім`єю.
Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина - ОСОБА_2 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Після смерті брата позивач звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією продати належний їм житловий будинок. Вона пояснювала відповідачу, що у зв`язку з тим, що їй належить більша частина житлового будинку, якою протягом багатьох років фактично користувався брат, а їй необхідності проживати в будинку немає, тому вона хоче отримати кошти за належну їй частину житлового будинку чи шляхом його продажу, чи викупу належної їй частини відповідачем. Між тим, заявленої угоди досягти не вдалось і відповідач користується й належною позивачу часткою.
Після відмови відповідача продати спірну нерухомість позивач просила надати ключі від житлового будинку та хвіртки, щоб мати вільний доступ до житлового будинку і можливість користуватись своєю власністю. Але відповідач відмовилась це робити, чим позбавила її прав щодо належного нерухомого майна. 
Через це у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із позовною заявою про виділ частки із спільного майна в натурі. 03 квітня 2018 року ухвалою суду у справі №559/1923/17 призначено будівельно-технічну експертизу. Проте ОСОБА_2 доступу до житлового будинку не надала, тому в експерта не було можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі суду питання.
Будь-якої домовленості між нею та відповідачем щодо порядку володіння та користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнуто, позаяк відповідач не бажає з нею спілкуватись і отримувати кореспонденцію.
З наведених підстав просила усунути їй перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до нього, а також зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в подальшому в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та надати ключі від житлового будинку, хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити вільний доступ до зазначено житлового будинку.
       Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року позов задоволено.
       Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 шляхом надання їй доступу до житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в подальшому в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та надати ключі від житлового будинку, хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити вільний доступ до зазначеного житлового будинку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1536 гривень 80 копійок.
Ухвалюючи своє рішення, суд попередньої інстанції виходив із доведеності обґрунтованості позову, оскільки в судовому засіданні знайшло підтвердження факту порушення прав позивача щодо користування належною їй на праві власності частиною домоволодіння.
       На рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       Обґрунтовуючи її, стверджувала, що висновки суду про вчинення нею перешкод позивачці у користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами є передчасними, оскільки позивачка має ключі від належних їй майна та має вільний доступ до нього, що не спростовано в суді попередньої інстанції. Вказувала на голослівність тверджень позивача про створення перешкод щодо користування її майном відповідачем, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. 
       З викладених спонукань просила оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
       У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. 
       Як з`ясовано судом, 21 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 9). У витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17714432 від 12 лютого 2008 року ОСОБА_1 зазначена власником 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №184368454 від 10 вересня 2019 року видно, що 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).
24 травня 2017 року ОСОБА_2 було направлено відповідачу листа з проханням врегулювати питання поділу житлового будинку на окремі об`єкти в добровільному порядку (а.с. 13, 14).
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 25 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна в натурі. 03 квітня 2018 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі №559/1923/17 призначено будівельно-технічну експертизу. 21 січня 2019 року судовим експертом було надано повідомлення №8270 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи. У повідомленні зазначено, що огляд досліджуваного об`єкта - житлового будинку по АДРЕСА_1 не відбувся в зв`язку із незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження ОСОБА_2 . У зв`язку незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження експерт не має можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі суду питання (а.с. 15-21).
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу. І право власності на дане домоволодіння у сторін виникло правомірно в результаті спадкування.
Приходячи до переконання про відмову у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.
Згідно із положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 355, ч. 1 ст. 366 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1.2, 3 ст. 258 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Отже, як позивач, так і відповідач мають право володіти, користуватись та розпоряджатись часткою, яка належить їм на праві спільної часткової власності.
Спірні відносини виникли через те, що зі сторони відповідача чиняться перешкоди позивачу у користуванні належною їй частиною житлового приміщення.
Колегія суддів на підставі доказів наявних в матеріалах справи, а також відсутності належних та допустимих доказів протилежного вважає доведеним факт вчинення відповідачем дій, що порушують суб`єктивні цивільні права позивача і спонукали звернутися до суду за відновленням своїх прав на вільне користування нерухомим майном. 
Так, в матеріалах справи міститься лист ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_1 про врегулювання питання виділення належної позивачу частки в добровільному порядку, який не був отриманий відповідачем у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.13-14).
Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення №8270 Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв`язку з незабезпеченням доступу до об`єкта дослідження відповідачем ОСОБА_2 , що також, на думку колегії суддів, свідчить про створення перешкод зі відповідачем.
Разом з тим, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що його мати ОСОБА_1 є власником частини спірного житлового будинку. При цьому поки був живий дідусь, вони мали ключі від будинку, а після його смерті замки були замінені, на воротах почепили замок, двері постійно зачинені. З 2017 року ні в будинок, ні в двір їх не пускають, а ключів не дають. На контакт відповідач не йде, змінила номер телефону. Доступу експерту до будинку для проведення відповідних досліджень по ухвалі суду вона не надала.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про відсутність перешкоджання у користуванні позивачем належною їй частиною майна є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами та жодним чином не спростовують висновків суду попередньої інстанції.
Поготів, на переконання апеляційного суду, факт існування між сторонами спірних правовідносин та обґрунтованість пред`явленого позову стверджується й самою позицією відповідача, яка, зокрема, цей позов не визнає, варіантів його врегулювання не пропонує, вирішувати конфлікт не має наміру. 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/00, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.08.2021

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич 

Судді:                                                                        С.В.Боймиструк

С.С. Шимків