Ухвала
14 липня 2021 року
м. Київ
справа № 206/2012/17
провадження № 61-11336ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гусакової Оксани Борисівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним графіка платежів, визнання недійсним пунктів додатку до кредитного договору,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог товариству 
з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») відмовлено повністю.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. 
 
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року 
у частині вирішення первісного позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитним договором - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50007799 від 04 березня 
2013 року у розмірі 104 879,25 грн, яка складається з наступного: 387,38 грн - сума 3 відсотків річних за час прострочення за Додатковим кредитом; 1 463,36 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за Додатковим кредитом; 17 647,45 грн - сума заборгованості за кредитом; 6 942,95 грн - сума 3 відсотків річних на прострочену суму основного боргу по кредиту; 78 438,11 грн - заборгованість по оплаті інших витрат за кредитним договором.
У іншій частині позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» - відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
05 липня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гусакова О. Б. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року (надійшла до суду 08 липня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження на один рік. 
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:
1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Представник заявника вказує, що строк було пропущено, так як заявник не був повідомлений про розгляд справи в судах касаційної та апеляційної інстанції, однак не надає жодних доказів на підтвердження цієї обставини.
Отже, заявнику необхідно надати докази на підтвердження підстав пропуску строку подачі касаційної скарги.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Також подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката 
Гусакової О. Б.не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що посилання на постанову Верховного Суду у цій же справі не є підставою касаційного оскарження, оскільки постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року оскарження в тій самій справі, що і оскаржувана постанова.
У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі. 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України              від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 
01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду  з позовом у квітні 2017 року та просило стягнути заборгованість у розмірі 272 602,82 грн.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 178,08 грн (ціна позову 272 602,82 грн; 
1,5 відсоток від ціни позову дорівнює 272 602,82*1,5%=40 89,04 грн; судовий збір за подачу касаційної скарги: 4 089,04*200%=8 178,08 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК 
у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гусакової Оксани Борисівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 11 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    Г. В. Коломієць