КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                                    Апеляційне провадження № 22-ц/824/7453/2021
                                                                                                                               Справа 754/17260/18
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
06 липня 2021 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Панченко О.М. в м. Київ 28 січня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, здійснив зіткнення з автомобілем Honda д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП. 
На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідачем був пред`явлений поліс серії АЕ/9051671 з терміном дії 03 травня 2016 року по 02 травня 2017 року, який згідно централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України(далі МТСБУ) обліковується страховиком СК «Скайд» як невикористаний. 
Вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи ОСОБА_2 . Honda д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до висновку до звіту № 94/11/16 про оцінку автомобіля складає 76177,56 грн., яка особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. 
Відтак, у зв`язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем 25 січня 2017 року здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 76177,57 грн., також позивачем додатково понесено витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 600 грн. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 26 січня 2017 року МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення. 
На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат 76177,57 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 600 грн. та судовий збір.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат 76177,57 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 600 грн. та 1762 грн. судових витрат.
 
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин. що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначив, що суд першої інстанції в порушення ст. 264 ЦПК України належним чином не встановив усіх обставин, необхідних для вирішення справи, та вирішив спір формально, не надавши оцінки доказам, наявним в матеріалах справи.
Вказував, що повноваження представника не були підтверджені належним чином завіреною довіреністю, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 826/5500/18, згідно якої слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.
Наголошував, що позивачем не надано суду жодного оригіналу документів, копії яких вказано в додатках, а самі копії належним чином не завірені. Суд зобов`язав позивача надати оригінали зазначених документів і в зв`язку з цим визнав явку позивача обов`язковою, однак оригінали документів позивачем так надані і не були. Посилався на правові висновки Верховного Суду в постановах від 14 квітня 2020 року в справі № 320/4916/19, від 08 травня 2019 року в справі № 160/7887/18, згідно яких копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Вказував, що суд зобов`язав позивача надати поліс обов`язкового страхування № АІ/9256183, на підставі якого було нібито виплачено страхове відшкодування потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді, однак навіть копії полісу надано не було.
Вказував, що поліс № АЕ/9051671, на підставі якого застраховано його власну цивільно-правову відповідальність, не був визнаний недійсним, і той факт, що він числиться невикористаним страхувальником СК «Скайд», не свідчить про те, що він не був дійсним на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Посилався на відповідь на адвокатський запит, згідно якого МТСБУ вказало, що у випадку укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від діє на умовах, передбачених у даному договорі, незалежно від того, чи внесені або не внесені представником страховика відомості про укладений договір страхування до центральної бази даних МТСБУ.
Звертав увагу суду, що позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не мав договору обов`язкового страхування і посилається як на доказ цього факту лише на витяг зі своєї же центральної бази даних.
 
Позивачем МТСБУ подано відзив на апеляційну скаргу 09 червня 2021 року, який направлено електронною поштою на адресу суду 02 липня 2021 року поза межами строку, встановленого апеляційним судом - 12 травня 2021 року; оскільки клопотань про продовження відповідного процесуального строку позивачем не заявлено, поданий ним відзив апеляційним судом не приймається та не оцінюється.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року в справі № 754/14366/16-ц ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Братиславської - вул. Ш.Алейхема в м. Києві порушив п. 8.7.3е ПДР, здійснив проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофора - червоний, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Honda д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів (а. с. 7).
08 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування (регламентну виплату), повідомивши, що взаєморозрахунки між учасниками дорожньо-транспортної пригоди не проводились, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 не застрахована (а. с. 4).
На а. с. 16 - 18 наявна копія протоколу технічного огляду транспортного засобу Honda Civic д.н.з. НОМЕР_2 від 25 листопада 2016 року.
На а. с. 10 - 15 наявна копія звіту № 94/11/16 від 28 листопада 2016 року про оцінку вартості відновлювального ремонту, складеного ФОП ОСОБА_4 , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Civic д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу складників та без врахування ПДВ 20 % на замінні складові та матеріали становить 76177,56 грн.
Наказом МТСБУ від 25 січня 2017 року № 573 відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наказано сплатити на рахунок ОСОБА_2 76177,57 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 9).
На а. с. 8 міститься копія платіжного доручення № 573рв від 25 січня 2017 року, згідно якого МТСБУ здійснено страхове відшкодування згідно наказу № 573 від 25 січня 2017 року ОСОБА_2 в розмірі 76177,57 грн.
На а. с. 5 наявна роздруківка з бази даних МТСБУ, згідно якої поліс № АЕ9051671 не знайдено, бланк облікований страховиком як не використаний, страховик ПАТ «СК «Скайд» з 31 травня 2016 року позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВ.
На а. с. 26 наявна копія листа МТСБУ від 22 листопада 2016 року, адресованого « ОСОБА_1 », в якому бюро просило письмово повідомити про наявність чинного на дату дорожньо-транспортної пригоди договору обов`язкового страхування та надати копію поліса.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Задовольняючи позов МТСБУ про відшкодування витрат в порядку регресу, суд першої інстанції виходив із того, що МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.
Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Згідно статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
 
Згідно з п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
 
Частиною першою статті 1191 ЦК України також передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).
 
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Встановивши, що МТСБУ було сплачено страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_2 та дійшовши висновку, що внаслідок цього у позивача виникло право регресної вимоги до винної особи ОСОБА_1 в розмірі сплаченої суми та витрат на послуги аварійного комісара, судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідача про те, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди договору його цивільно-правова відповідальність була застрахована за договором обов`язкового страхування у ПАТ «СК «Скайд», не перевірено цих обставин та зроблено передчасний висновок про задоволення позову.
 
Так, на а. с. 6 наявна копія полісу № АЕ/9051671 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПАТ «СК «Скайд», строком дії з 03 травня 2016 року до 02 травня 2017 року включно, страхова сума - 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну, страхувальник - ОСОБА_1 , забезпечений транспортний засіб - Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 . Договір має примітку про набрання ним чинності з початку зазначеного строку його дії, а згідно п. 12 договору, датою його укладання є 03 травня 2016 року.
 
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
 
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Згідно п. 1.8 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
 
Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
 
Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.
Частинами першою і другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. 
 
Згідно п. 2.1.5 Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27 жовтня 2011 року № 673, договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів набирає чинності з моменту, зазначеного в ньому.
 
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.
 
Видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору.
 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Докази недійсності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного ОСОБА_1 з ПАТ«СК «Скайд» 03 травня 2016 року та оформленого полісом АЕ/9051671, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачем не надано і судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено.
 
Апеляційний суд враховує, що статтею 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок подання інформації про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
 
Також, згідно п. 5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов`язкового страхування.
Оскільки згідно наведених вимог закону договір страхування укладається в письмовій формі, і чинність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не ставиться в залежність від внесеної до бази даних МТСБУ інформації та від виконання страховиком його обов`язку подання достовірних відомостей до зазначеної бази, яка має інформативний характер, сам по собі витяг з центральної бази даних МТСБУ, наданий позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не може вважатись належним та достовірним доказом того, що ОСОБА_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
 
Наведені обставини судом першої інстанції враховані не були і належної правової оцінки їм не надано.
 
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неналежного засвідчення копій письмових доказів, наданих позивачем, апеляційний суд враховує наступне.
 
В справі № 320/4916/19, на постанову від 14 квітня 2020 року в якій також посилався відповідач в апеляційній скарзі, Верховний Суд визнав безпідставними посилання судів попередніх інстанції в оскаржуваних рішеннях на необхідність засвідчення позивачем копій документів відповідно до вимог Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації» і дійшов висновку, що вимоги до письмового доказу визначені статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, порядок підтвердження відповідності копії письмового доказу оригіналу встановлені частиною п`ятою цієї статті.
 
Аналогічно, відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
 
Так, дійсно із матеріалів справи вбачається, що надані позивачем копії матеріалів страхової справи завірені відбитком печатки представника позивача Чехоєвої Н.М. з проставленням її підпису, однак, всупереч вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, не містять дати такого засвідчення, із чого вбачається, що вимоги ЦПК України щодо належного засвідчення копій документів виконані не в повному обсязі, з наявних в матеріалах справи копій доказів не можна зрозуміти дати їх складання.
Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
Незважаючи на те, що судом першої інстанції було витребувано у позивача для огляду оригінали документів, наявні в матеріалах справи копії яких були поставлені під сумнів стороною відповідача, в зв`язку з чим судові засідання неодноразово відкладалися і явка представника позивача визнавалася обов`язковою, їх так і не було надано позивачем, відтак справу розглянуто і позов задоволено на підставі неналежних та недопустимих доказів.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими не доведені, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, відтак судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.
 
Розглядаючи по суті даний спір, апеляційний суд виходить із того, що оскільки презумпція правомірності полісу № АЕ/9051671, дійсного в період часу з 03 травня 2016 року по 02 травня 2017 року, на підставі якого застраховано цивільно-правову відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи ОСОБА_1 ,  позивачем не спростована, і його цивільно-правова відповідальність вважається застрахованою, підстави для задоволення регресного позову МТСБУ відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні. 
 
Разом з тим, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги щодо непідтвердження представником позивача повноважень з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 826/5500/18, а також щодо незасвідчення наявних в матеріалах справи копій в установленому порядку, з посиланням на постанову Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 160/7887/18, оскільки в цих справах Верховним Судом досліджувалася специфіка представництва за довіреністю в адміністративному судочинстві, зокрема, засвідчення копій документів, що підтверджують повноваження представників в цьому судочинстві, а не будь-яких копій документів, доданих до позовної заяви, отже наведені відповідачем постанови є нерелевантними до спірних правовідносин,
 
Із матеріалів справи вбачається, що повноваження Чехоєвої Н.М. як представника МТСБУ впродовж усього часу розгляду справи судом першої інстанції були посвідчені довіреностями юридичної особи, з видачею нової довіреності після закінчення строку дії попередньої, копії цих довіреностей наявні в матеріалах справи, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України. Згідно застережень, зазначених у довіреностях, Чехоєва Н.М. як представник позивача не мала права (була обмежена) передати спір на розгляд третейського суду; відмовитися від позову; визнати позов; зменшити розмір позовних вимог; відмовитися (відкликати) від скарги (заяви) про перегляд судового рішення; клопотати про залишення позову (заяви) або скарги без розгляду; укласти мирову угоду; відмовитися від апеляційної чи касаційної скарги (відкликати скаргу).
 
Враховуючи, що згідно застережень у довіреності Чехоєвої Н.М. остання не була обмежена у праві посвідчувати копії документів, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про засвідчення копій документів неуповноваженою особою.
 
Також апеляційний суд не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування № АІ/9256183, на підставі якого було нібито виплачено страхове відшкодування потерпілому.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що правовідносини, які виникли між страховиком МТСБУ та потерпілою особою ОСОБА_2 , не входять до предмету дослідження даного спору, а на підтвердження обставин сплати страхового відшкодування даній особі позивачем надавалася копія платіжного доручення від 26 січня 2017 року № 573рв, яка вважається первинним документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та якою може підтверджуватися проведення господарської операції.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені останнім за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 грн.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.
Відмовити Моторному (транспортному) страховому бюро України в позові до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ Русанівський бульвар 8 код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 2643 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді :                                                                                                            Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.