ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9342/20  Номер провадження 22-ц/814/1244/21	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Карпушина Г. Л.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2021 року у складі судді Савченко Л. І. та
ухвалу цього суду від 19 березня 2021 року про розподіл судових витрат
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов?язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , який мотивовано тим, що відповідач установила чотири камери відео спостереження по периметру їхнього восьмиквартирного будинку, три із яких своїми об`єктивами направлені безпосередньо на загальний погріб та споруди побутового та санітарно-гігієнічного призначення, на їхній гараж та на загальний двір, а одна на вхід та в`їзд до двору загального користування. 
Згоди на встановлення камер відео спостереження на прибудинковій території загального користування ні вона, ні члени її родини не надавали. Вона категорично заперечує проти втручання в її особисте життя, як і члени її сім`ї і мешканці інших квартир. 
Неправомірними діями ОСОБА_2 щодо порушення її права на приватне життя їй було спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнає останні три місяці, кожного дня знаходячись у полі зору відеокамер і розуміючи, що її знімають за відсутності її бажання.
Посилаючись на наведені у позові обставини, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 припинити відео зйомку шляхом демонтажу камер відео спостереження і знищити всю необхідну відеоінформацію, стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та витрати на правничу допомогу, а також судовий збір у сумі 5 000 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт порушення її прав, оскільки за наданими доказами неможливо встановити в яку саме сторону та під яким кутом нахилу і з яким граничним кутом огляду направлені камери, що встановлені відповідачкою з метою охорони будинку (квартири), на що вона має право без фіксації на фото-, кіно-, теле-, відео плівку, тобто без зберігання інформації для її використання. По справі не встановлено, що відеокамери здійснюють збереження інформації, яка є результатом зйомки, що дана інформація записується та зберігається на камері та інших носіях, а відтак неправомірність дій відповідача не доведено.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 800 грн.
Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач ОСОБА_2 не є власником квартири, а лише зареєстрована та проживає в ній, тобто не є співвласником будинку АДРЕСА_1 , а тому висновки суду про те, що камери відеоспостереження були встановлені відповідачем з метою безпеки та захисту права власності на належне їй майно не відповідають дійсності.
Посилання суду на те, що по фотознімках неможливо встановити, в яку саме сторону і під яким кутом нахилу направлені камери, є хибними, оскільки всі камери знаходяться на штативах і кут нахилу можна змінювати, а тому вона знімає і фіксує, зберігаючи дану інформацію на відеореєстратор або карту пам`яті в порушення вимог статті 307 ЦК України.
Матеріали справи містять достатньо доказів того, що встановлені відповідачем камери спостереження на протязі доби знімають приватне життя як позивачки так і інших мешканців будинку, зокрема, вхід і вихід з двору, єдиний вхід на горище, вхід в загальний погріб, підхід до стіни та вікна квартири, де проживає хвора та паралізована мати позивачки, а також усю територію загального двору з трьох різних ракурсів, де постійно сушиться білизна та знаходяться гаражі і інші господарчі будівлі та споруди, необхідні для обслуговування багатоквартирного будинку.
Зазначає, що відеоспостереження за своїми ознаками є різновидом обробки персональних даних і така інформація може бути використана для ідентифікації особи, чим грубо порушуються норми закону, спрямовані на захист конституційних прав особи на приватність та інформацію. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає, що земельна ділянка перебуває у загальному користуванні громади міста Полтава, тобто є публічним простором або вулицею в загальному її розумінні і жодної згоди позивачки не потрібно для здійснення відео зйомки у таких місцях в силу закону, а апелянт не довела що і як знімають зазначені відеокамери і чи здійснюють вони зйомку та зберігання відповідної інформації. За таких обставин вважає відсутньою подію цивільного правопорушення. Доказів наявності реально порушеного права позивачки, на думку відповідача, матеріали справи не містять.
Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якій заперечує доводи відповідача.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що на підставі рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради взамін договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н. П. 16.05.2006 № 3172, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , у якій вона зареєстрована та постійно проживає з членами своєї сім`ї.
Відповідач ОСОБА_2 з 03.10.2016 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку, що належала на праві власності її батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно нотаріально посвідченого заповіту від 07.07.2016 ОСОБА_2 є спадкоємницею усього належного ОСОБА_3 майна.
Без згоди інших мешканців будинку відповідачка ОСОБА_2 встановила чотири камери відео спостереження по периметру своєї квартири, зокрема, біля в`їзду у двір, біля входу у квартиру АДРЕСА_3 , біля вікна квартири АДРЕСА_3 та на фасаді будинку. 
Оскільки позивачка не надавала згоди відповідачці на проведення фото- та відео зйомки себе та членів своєї родини, що свідчить про втручання у її особисте та сімейне життя, 16.09.2020 вона звернулася до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області із заявами щодо конфлікту по факту знаходження камер відео спостереження, яке зареєстровано в ЖЕО Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області за № 26201. 
Листом начальника Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 01.10.2020 за № 11406/д/115/101/04 ОСОБА_1 повідомлено, що в ході перевірки встановлено ознаки цивільно-правових відносин та відомостей, які вказували на ознаки кримінального правопорушення, не виявлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер відео спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді), тому суд дійшов висновку, що відео нагляд встановлено відповідачем виключно з метою створення безпечних умов проживання і цим права сусідів по будинку не порушуються, в приватне життя громадян вони не втручаються, оскільки приватне життя відбувається в їх квартирах, а не на прибудинковій території будинку.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погодитись не може з огляду на таке.
Згідно статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права судом у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (частина перша статті 270 ЦК України).
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України).
За статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина перша статті 275 ЦК України).
У частині першій статті 307 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.
Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (частина третя статті 307 ЦК України). 
За відсутності такої згоди, дії щодо фіксації особистого життя на відповідний носій вважаються незаконними, а особа має право вимагати їх припинення. 
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що прибудинкова територія багатоквартирного одноповерхового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці комунальної власності, огороджена парканом, вхід на територію здійснюється з АДРЕСА_1 . 
На прибудинковій території знаходяться житловий будинок А-1, сараї Б, В, гаражі Є, Є-1, Є-ІІ, вбиральня Ж.
Відео камери, які встановила відповідачка без згоди позивача, фіксують територію спільної земельної ділянки, вхід та вихід з двору, прохід на горище та до загального погребу й інших господарчих будівель та споруд, якими користується позивачка та члени її сім`ї. 
Висновки суду першої інстанції, що позивачка не довела, що господарські будівлі, які знаходяться на території двору, належать їй на праві власності, не є обґрунтованими, оскільки предметом спору є особисте немайнове право особи, від втручання у яке позивачка просила її захистити. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Заперечуючи факт здійснення відеозапису спостереження за територією спільної земельної ділянки та місць загального користування будинку, відповідачка не надала суду технічної документації на встановлений нею комплект відео нагляду та не спростувала обґрунтовані доводи позивача, що кут огляду відеокамер може бути змінений та відеокамери забезпечені відео реєстратором або іншим носієм інформації, що входить до комплекту технічного обладнання, який здійснює збереження, обробку та відтворення зображення з камер, у тому числі інформації, що становить втручання у право на повагу до приватного життя. Без відповідного відтворення інформації на носії, здійснення відео спостереження неможливо.
Європейський суд з прав людини вказує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, який не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v. RUSSIA, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20 червня 2017 року).
Зазначаючи, що внаслідок дій відповідача по встановленню системи відео спостереження не порушуються права сусідів та не здійснюється втручання у їх приватне життя, яке відбувається у їх квартирах, а не на прибудинковій території будинку, суд першої інстанції відповідної практики Європейського суду та Верховного Суду не врахував та залишив поза увагою той факт, що перебуваючи на прибудинковій території будинку загального користування, позивачка має право на захист свого особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб, у тому числі право вимагати припинення відео зйомки себе особисто та членів своєї родини, право на яку вона відповідачці не надавала, шляхом зобов`язання останньої демонтувати відео камери та знищити усю зібрану щодо неї відеоінформацію.
Доводи відповідача, що прибудинкова територія будинку є вулицею у широкому її розумінні, що не вимагає одержання згоди інших осіб на встановлення системи відео спостереження, ґрунтуються на власному тлумаченні закону та спростовуються фактичними обставинами справи, з яких вбачається що територія спільного двору є огородженою та прилягає до житлового будинку та господарських будівель, що свідчить про її приватність для мешканців будинку, а здійснення відео зйомки відповідачкою не пов`язане із захистом суспільного інтересу, національної безпеки чи громадського порядку. 
За нормами статей 16, 23 ЦК України особа, цивільні права якої порушено, має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , право якої на приватне життя порушено внаслідок неправомірних дій відповідачки ОСОБА_2 по встановленню системи відео спостереження та здійснення відео зйомки прибудинкової території без згоди інших мешканців будинку, що підлягає припиненню шляхом демонтажу встановленої системи. Такими протиправними діями позивачці завдано моральну шкоду, яку колегія суддів оцінює в 1 000 грн, виходячи з критеріїв виваженості, розумності і справедливості.
Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не дав оцінки наданим по справі доказам та фактичним обставинам справи, не застосував закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для захисту прав позивача.
Невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Переглядаючи ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року про розподіл судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду констатує, що відповідно до положень статей 259, 270 ЦПК України питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті, вирішується шляхом постановлення додаткового рішення суду, що є окремим процесуальним документом. 
Згідно частин другої, третьої статті 258 ЦПК України постановленням ухвал суд вирішує процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Відповідно до статей 264, 265 ЦПК України про розподіл судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення, про що зазначає у резолютивній частині рішення суду, отже, вирішення такого питання судом першої інстанції у спосіб постановлення ухвали суперечить нормам процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Розподіл судових витрат здійснюється апеляційним судом за правилами частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, згідно яких, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат по справі, які у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2021 року та ухвалу цього суду від 19 березня 2021 року про розподіл судових витрат - скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов?язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 припинити відео зйомку прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу камер відеоспостереження та знищити усю зібрану щодо ОСОБА_1 відеоінформацію.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 312,20 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        О. І. Обідіна

               Г. Л. Карпушин