УХВАЛА
03 вересня 2021 року 
м. Київ
Справа №  922/1648/19 
Верховний Суд у складі суддів  Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,  Банаська О.О., Пєскова В.Г.

перевіривши касаційну скаргу ТОВ "Оренда-Сервіс"

на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року 

у справі  №922/1648/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДМ - Стиль», 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна агенція Х1»
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Х1»,
2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Оренда-Сервіс»
про витребування майна та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТДМ-Стиль» у поновленні строку на подання апеляційної скарги. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДМ-Стиль» (вх.№3181Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.08.2019 року у справі №922/1648/19.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ "Оренда-Сервіс" (подана 22.06.2021 року, через Східний апеляційний господарський  суд) на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року у справі  №922/1648/19, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження;  скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким направити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДМ-Стиль» (вх.№3181Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.08.2019 року до Східного апеляційного господарського суду для розгляду у новому складі суду.  

Клопотання про поновлення строку подання касаційної скарги мотивовано тим, що  оскаржуване судове рішення не проголошувалося та заявнику не вручалося. Враховуючи дію картину  встановленого  Кабінетом Міністрів України з  метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строк на касаційне провадження підлягає відновленню, оскільки вказані обставини є виключними та не залежали  від волі заявника.

08.02.2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

Верховний Суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції) "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру". 
У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повно-важень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, не-повідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте на-віть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".
Відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенцї про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).
У свою чергу, принцип правової визначеності є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.
Відповідно до частини 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення непереборної сили.
Оскаржувану ухвалу Східного апеляційного господарського суду постановлено 18.11.2019 року.
19.11.2019 року ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року у справі №922/1648/19 оприлюднено  в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформацію з якого слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяло скаржнику ознайомитися з її текстом раніше, та звернутися до суду без пропуску процесуального строку встановленого на касаційне оскарження, а саме понад 1 рік.
Проте касаційну скаргу на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року у справі №922/1648/19 подано скаржником лише 22.06.2021, тобто після спливу більше одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження вказані заявником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними, не можуть свідчити про об`єктивну неможливість звернення з касаційною скаргою раніше, а ніж 22.06.2021, та залежали виключно від волевиявлення заявника касаційної скарги.
Враховуючи те, що касаційну скаргу було подано поза межами строку встановленого частиною 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що обставини, викладені в клопотанні про поновлення процесуального строку не є підставою для поновлення пропущеного скаржником строку на подання касаційної скарги, суд вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оренда-Сервіс" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року у справі  №922/1648/19, з підстав передбачених ч. 4 ст. 293 ГПК України.
Керуючись статтями 233, 234, 235, частиною 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:

1.Відмовити ТОВ "Оренда-Сервіс" в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року  у справі  №922/1648/19.

2.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оренда-Сервіс" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року у справі  №922/1648/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                               Огороднік К.М.
Судді                                                                                                         Банасько О.О.
                                                                                                                  Пєсков В.Г.