ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 серпня 2021 року           справа №360/359/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі №360/359/21  (суддя 1-ї інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102 у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;
-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.
В обґрунтування позову зазначив, що проходив  військову службу та приймав участь у бойових діях в республіці Афганістан у період з 25.12.1982 по 03.02.1985 у складі діючої армії.
Військового-лікарською комісією встановлено причинний зв`язок поранення, контузії та захворювання позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
09.11.2012 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлена III група інвалідності з 09.11.2012.
При повторному огляді МСЕК позивачу було підтверджено III групу інвалідності.
При цьому, одноразова грошова допомога, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням III групи інвалідності позивачу не призначалися і не виплачувалися.
07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018.
При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 безстроково.
В зв`язку з встановленням  II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач звернувся до відповідача за виплатою одноразової грошової допомоги, в виплаті якої йому відмовлено з посиланням на понад 3-місячний термін після звільнення зі служби встановлення інвалідності , а також в зв`язку з тим, зо зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 6 рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Відповідач  не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Після первинного встановлення позивачу з 09.11.2012 інвалідності (III групи) до встановлення позивачу при повторному огляді з 01.11.2017 II групи інвалідності вже минуло більше 2 (двох) років, відповідно до норм пункту 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку № 975 виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу під час повторного огляду з 01.11.2017 вищої (II) групи інвалідності, а, тим більш, у зв`язку із підтвердженням цієї ж II групи інвалідності з 01.12.2018 - не здійснюється.
Крім того, позивач звернувся до військового комісаріату із заявою від 26.05.2020 про виплату одноразової грошової допомоги саме у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності. Однак, суд першої інстанції помилково розглядає  та оцінює правовідносини з приводу наявності у позивача права на одноразову грошову допомогу у зв`язку  із встановленням йому 3-ї групи інвалідності та приходить до помилкового висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин законодавства в редакції, станом на дату встановлення позивачу 3-ї групи інвалідності у березні 2012 року.
На момент встановлення позивачу інвалідності II групи, чинним законодавством України не передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу тримісячного строку після звільнення зі служби.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1  є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (арк. спр. 6).
З 25.12.1982 по 03.02.1985  позивач проходив військову службу та брав участь у бойових діях в республіці Афганістан, що підтверджено військовим квитком (арк. спр. 7-10), довідкою Сєвєродонецького міського військового комісаріату від 13.11.2012 № 265 (арк. спр. 11) та не заперечується сторонами.
У 1984 році позивач отримав поранення, контузію, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 328385 від 12.12.2012 Луганська обласна МСЕК №2 з 09.11.2012 позивачу вперше встановлена III група інвалідності, яка зумовлена пораненнями, контузією, захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (арк. спр. 15).
Відповідно до висновку фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 11.04.2012 зазначені поранення у позивача могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто в зазначений строк (арк. спр. 13).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв (протокол від 25.04.2012 № 795) множинні вогнепальні осколкові поранення рядового запасу ОСОБА_2 , 1964 року народження, наслідки яких рубці шкіри в ділянці правої брови, передньої правої гомілки у середній третині, які у подальшому призвели до розвитку залишкових явищ після перенесеної контузії головного мозку, у вигляді післякантузійної енцефалопатії ІІІ ст. з правобічними пірамідними знаками, емоційною лабільністю, підвищеною реактивністю, післяконтузійного церебрального аранхоідиту з лікворо-циркуляторними розладами, центральної вестибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст:, поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії» (арк. спр. 12).
07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018 (арк. спр. 18).
При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково (арк. спр. 19).
У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач 26.05.2020 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (арк. спр. 56).
23.07.2020 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. (арк. спр. 57).
Обґрунтовуючи підстави відмови у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що  оскільки згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2012 році та в 2018 році, а також Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, остання призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше в 2012 році на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
На підставі частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Оскільки спірна допомога з часу встановлення позивачу інвалідності призначена не була, то при вирішенні цього спору підлягає застосуванню законодавство, яке діяло станом на час первинного встановлення позивачу інвалідності, тобто у 2012   році.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 11   серпня 2020 року у справі № 754/11072/17),  від 24 листопада 2020 року у справі № 806/418/18, від 14 квітня 2021 року у справі №640/7089/17.
Разом з тим,  станом на час встановлення позивачу інвалідності у березні 2012 року право на виплату одноразової грошової допомоги було передбачено статтею 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону України  №3917-VI від 11.11.2011).
Так, відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499).
При цьому, зазначена редакція Закону №2011-XII не передбачала часові обмеження щодо реалізації права на виплату одноразової грошової допомоги.
Такі обмеження були запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012р. (далі Закон №5040), який набрав чинності з 01.01.2014р.
Таким чином, станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше в 2012 році на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу.
Такий правовий висновок неодноразово викладався Верховним Судом в постановах від 11   серпня 2020 року у справі № 754/11072/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 806/418/18.
Отже, відмова відповідача з посиланням, що позивачу інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби, є безпідставною.
Також, необґрунтованим є посилання відповідача, як на підставу відмови у виплаті одноразової допомоги, що зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін, оскільки Порядком №975 передбачено право на доплату одноразової грошової допомоги протягом двох років з моменту первинного встановлення інвалідності при тій умові, що військовослужбовцю вже призначалась і виплачувалась така одноразова допомога. 
Матеріали справи свідчать, що позивач при встановленні йому ІІІ групи інвалідності, не отримував одноразову грошову допомогу.
З огляду на вищевикладене, є правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102 у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Щодо позовних вимог про зобов`язання МО України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу суд зазначає наступне.
Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності в 2012 році (час виникнення у позивача права на отримання допомоги), був врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, то вирішення питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги має здійснюватися в порядку, визначеному цією постановою Кабінету Міністрів України.
При цьому, для реалізації зазначеного права повинен бути дотриманий певний алгоритм, встановлений Порядком №499 (чинний на момент встановлення позивачу інвалідності).
Відповідно до пункту 3 Порядку №499 визначено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Зі змісту оскаржуваного рішення Міноборони України вбачається, що останнє не надавало оцінку правовому статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, яку проходив позивач, строку настання інвалідності, «комплектності» поданих позивачем задля отримання допомоги документів тощо.
Органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги, є саме Міністерство оборони України.
Оскільки в ході розгляду справи встановлено, що встановлена позивачу інвалідність пов`язана із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, за правилами статті 16 Закону №2011-XII позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, а тому належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде ефективним та забезпечить належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку, буде зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 11.11.2011 №3917-VІ, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання МО України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на час встановлення йому ІІ групи інвалідності (01.11.2017) є помилковим.
Щодо доводів відповідача про втручання в його дискреційні повноваження колегія суддів  зазначає наступне.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. 
Отже, застосування судами способу захисту порушеного права  в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 16 Закону №2011-XII, однак з неправильним застосуванням норм матеріального права,  тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає зміні щодо зобов`язання МО України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу  у разі настання інвалідності.
Як визначено пунктами 3, 8 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи. 
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених  п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі №360/359/21 – задовольнити частково.
Рішення   Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі №360/359/21 – змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року викласти в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 11.11.2011 №3917-VІ, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499».
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі №360/359/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 02 серпня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                              І.Д. Компанієць

Судді                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                  І.В. Геращенко