ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/965/21 Справа № 180/752/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про зняття арешту, -

ВСТАНОВИЛА:
В травні 2020 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про зняття арешту.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про зняття арешту — відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року по справі №180/752/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       У відзиві Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №Р37321, виданого 11.05.2020 року за суб`єктом ОСОБА_1 , в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: зареєстровано публічне обтяження – арешт рухомого майна зареєстрований 04.06.2015 року 14:53:17 за №15373869 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 47651862, виданий 04.06.2015 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. Об`єкт обтяження – все рухоме майно, заборонено відчужувати. Дата, час державної реєстрації – 23.07.2014 10:23:24 державний реєстратор Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Письменниковою Г.В. Підстава виникнення обтяження – постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 44023335, виданий 16.07.2014 року, видавник: Головний державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. вид обтяження – арешт на все майно. Обтяжувач: ВПВР УДВС ГУЮ в Дніпропетровській області, особа, майно якої обтяжується – ОСОБА_1 . Згідно Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно – відомості про об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер майна – 14213200, тип майна – домоволодіння, адреса нерухомого майна – АДРЕСА_1 , який складається з одного жилого будинку загальною площею 416,9 кв.м., жилою площею 157,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами. Відомості про право власності – дата прийняття рішення про державну реєстрацію – 28.03.2006 року, належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності. Згідно Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно – актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень – номер запису про обтяження 9924790 (спеціальний розділ), зареєстровано 05.06.2015 року12:00:56 державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Письменниковою Г.В, підстава виникнення обтяження – постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №47651862, виданий 04.06.2015 року Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Соловей О.О. Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №21841300 від 05.06.2015 року 12:18:17 державний реєстратор Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Письменникова Г.В., вид обтяження – арешт на все майно, обтяжувач: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, особа, майно/права якої обтяжуються – ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення : 4022294,13 гривень. Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна – номер запису про обтяження 6424619 (спеціальний розділ).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про зняття арешту з майна по виконавчому провадженню №44023335 від 20.03.2019 року.
11 квітня 2019 року ОСОБА_1 начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Півень С.В. направлено листа, де вказано, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 44023335 з примусового виконання виконавчого листа Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року по справі № 2/180/6/2013, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Інвест» на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 188/07- МК від 30.08.2007 року, та договорів поруки: №188/05/07 від 30.08.2007 року, №188/02/07 від 30.08.2007 року, №188/01/07 від 30.08.2007 року, №188/04/07 від 30.08.2007 року, №188/03/07 від 30.08.2007 року станом на 17.02.2012 року в розмірі 4022294 грн. 13 коп., яка складається з: поточна заборгованість по кредиту 69896,99 грн., прострочена заборгованість по кредиту 430542,69 грн., нараховані відсотки 3781,09 грн., прострочена заборгованість за відсотками 198118,46 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2307695,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 1012259,83 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн. та витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. В межах примусового виконання наведеного виконавчого провадження, державним виконавцем вживались заходи примусового виконання, в тому числі постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності. Постанови направлені для належного виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам. Відповідні записи належним чином внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В наступному виконавче провадження завершено в силу приписів п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на той час), про що 23.12.2014 року винесено відповідну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Задовольнити вимоги не вбачається можливим, оскільки виконавче провадження завершено у 2014 році з підстав, що унеможливило зняття арешту з майна боржника, а на сьогодні вказані підстави в межах завершеного виконавчого провадження відсутні.
Також ОСОБА_1 зверталася до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про зняття арешту з майна по виконавчому провадженню №47651862 від 20.03.2019 року.
11 квітня 2019 року ОСОБА_1 начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Півень С.В. направлено листа, де вказано, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 47651862 з примусового виконання виконавчого листа Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року по справі № 2/180/6/2013, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Система Інвест» на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 188/07- МК від 30.08.2007 року, та договорів поруки: №188/05/07 від 30.08.2007 року, №188/02/07 від 30.08.2007 року, №188/01/07 від 30.08.2007 року, №188/04/07 від 30.08.2007 року, №188/03/07 від 30.08.2007 року станом на 17.02.2012 року в розмірі 4022294 грн. 13 коп., яка складається з: поточна заборгованість по кредиту 69896,99 грн., прострочена заборгованість по кредиту 430542,69 грн., нараховані відсотки 3781,09 грн., прострочена заборгованість за відсотками 198118,46 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2307695,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 1012259,83 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн. та витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. В межах примусового виконання наведеного виконавчого провадження, державним виконавцем вживались заходи примусового виконання, в тому числі постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності. Постанови направлені для належного виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам. Відповідні записи належним чином внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В наступному виконавче провадження завершено в силу приписів п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на той час), про що 03.11.2015 року винесено відповідну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Задовольнити вимоги не вбачається можливим, оскільки виконавче провадження завершено у 2014 році з підстав, що унеможливило зняття арешту з майна боржника, а на сьогодні вказані підстави в межах завершеного виконавчого провадження відсутні.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року по справі №180/2300/15-ц визнано виконавчий лист, виданий 19 лютого 2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області на підставі заочного рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2013 року по цивільній справі № 2/180/6/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Система Інвест" про стягнення шкоди, завданої порушенням зобов`язань за кредит и договором № 188/07-МК від 30 серпня 2007 року та договорами поруки відносно боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню. Ухвала набрала законної сили 10.03.2016 року.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Півень С.В., у якій просила суд відмову начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Півень С.В. скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 44023335 визнати неправомірно та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області зняти арешт і заборону відчуження із належного їй, ОСОБА_1 майна та виключити в реєстрі заборони відчуження рухомого майна запис про обтяження № 14452342, а також скасувати арешт коштів в банківських установах. У задоволенні скарги було відмовлено.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).
Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.
Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.
Також, слід зазначити, що виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувана, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.
При цьому, право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтований тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки на даний час рішення суду, яким закінчено розгляд справи по суті не виконано, тому підстави для зняття арешту відсутні.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволення позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

       ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

                                                                М.Ю.Петешенкова