Справа № 462/7453/20                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/1501/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:83

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

10 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
       головуючої - судді Копняк С.М.,
       суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
       секретаря - Юзефович Ю.І, 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2021 року, ухвалене в складі головуючої судді Галайко Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту,-
в с т а н о в и л а:
       Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області, у якому просив звільнити з-під арешту майно, котре належить йому, а саме: мобільний телефон марки «Hyawei» біло-золотистого кольору з IMEI: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який знаходиться в чохлі коричневого кольору, на який було накладено арешт ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду від 24.10.2019 року. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що старшим слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Жовківською С.І. проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019140060003220 від 18.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 24.10.2019 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова накладено арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні № 12019140060003220 від 18.10.2019 року, а саме: на мобільний телефон марки «Hyawei» біло-золотистого кольору з IMEI: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який знаходиться в чохлі коричневого кольору. 12.12.2019 року постановою старшого слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Жовківською С.І. кримінальне провадження №12019140060003220 було закрито на підставі ч. 1 ст. 309 КПК України - у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Відтак просив задовольнити позовні вимоги.
       Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
       Вирішено скасувати арешт на мобільний телефон марки «Hyawei» біло-золотистого кольору з IMEI: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який знаходиться в чохлі коричневого кольору, що накладений згідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду від 24.10.2019 року. Вирішено питання судових витрат.
       Рішення суду оскаржив відповідач - Головне управління Національної поліції у Львівській області.
       В апеляційній скарзі покликається на висновки Постанови Великої палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, по справі № 727/2878/19, провадження №14-516цс19, де зазначено, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому ст. 174 цього кодексу. 
       Відтак, за наявності кримінального провадження, власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір між позивачем та відповідачем з приводу зняття обтяження відсутній, оскільки арешт на майно був накладений в кримінальному провадженні. У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України. Звертає увагу й на те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обгрунтовано. Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. В даному випадку, питання зняття арешту вирішувалось в порядку цивільного судочинства. 
       Просять скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2021 року та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Колегія суддів визнала причину неявки представника відповідача в суд апеляційної інстанції неповажною. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.   
       Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частинами першою-третьою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Пленум Верховного Суд України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався. 
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
       Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 16.07.2018 року уклав Кредитний договір № 2019621306, згідно умов якого, придбав у ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» мобільний телефон HUAWEI» біло-золотистого кольору, що також підтверджується фіскальним чеком від 16.07.2018 року.
Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.10.2019 року накладено арешт на майно позивача, а саме, на мобільний телефон марки «HUAWEI», біло-золотистого кольору з ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , який знаходиться в чохлі коричневого кольору разом із квитанцією № 18186-19605-55647 про сплату грошових коштів.
       Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.04.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна - відмовлено. Із змісту ухвали вбачається, що постановою старшого слідчого кримінальне провадження № 12019140060003220 закрито, у слідчого судді відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна поза межами вказаного провадження.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальне провадження, в межах якого накладено арешт на майно позивача, закрито, тому правові підстави для скасування арешту в межах кримінального провадження відсутні. Оскільки існування арешту майна, який був накладений в межах цього кримінального провадження, є недоцільним, а позивач має право на захист свого права власності, то такий може звернутись до суду в порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про звільнення майна з-під арешту, і такий підлягає до задоволення. 
       Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого. 
Згідно частини четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, по справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19, зазначено наступне: 
               «Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що  виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи  немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,  по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або  оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже  неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про  звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960   року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про  порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).
Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).
 Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і  такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в   кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у  справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від   3   липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).
Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка   не   є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо  зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року(постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від  27  березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).
Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що  порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. 
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за  клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що   в   подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).
Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).
Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.
Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що  винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
 На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема,під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті  173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.
Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є  ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
Отже, установивши, що арешт на транспортний засіб накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суди першої й апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що питання про   зняття такого арешту треба розглядати за правилами кримінального судочинства.
Стосовно доводу касаційної скарги про те, що питання про скасування арешту майна слідчий суддя уже вирішував за правилами кримінального судочинства та відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до слідчого судді з новим клопотанням про скасування арешту майна, обґрунтувавши його, зокрема, висновками, сформульованими у цій постанові.»
Суд першої інстанції зазначену правову позицію Великої Палати Верховного суду не врахував та, установивши, що арешт на мобільний телефон позивача марки «HUAWEI», біло-золотистого кольору з ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , який знаходиться в чохлі коричневого кольору, накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України в редакції 2012 року, дійшов невірного висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами та невірно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд даного питання віднесено до юрисдикції загального суду, таке слід розглядати в порядку кримінального судочинства і позивач не позбавлений права звернутися до слідчого судді з новим клопотанням про скасування арешту майна, обґрунтувавши його, зокрема, висновками, сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, по справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19 та у цій постанові.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 10 вересня 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 255 ч. 1 п. 1, 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 4, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту - закрити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.  

Повний текст постанови складено 10 вересня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.