ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р.           Справа№ 911/3146/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Іоннікової І.А. 
 
Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД» на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 (суддя  Карпечкін Т.П. м. Київ)

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська обл., с. Гора
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД», Київська обл., с. Мартусівка
про стягнення 715,04 грн

За результатами розгляду апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд,-

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач/ ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД» (далі - відповідач/ ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД») про стягнення заборгованості у розмірі  715,04 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем протягом квітня - травня 2020 року взятих на себе зобов`язань за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-26 від 09.09.2014.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі       № 911/3146/20 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "БФ ЕНД ГХ  Тревел Рітейл ЛТД" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"  62,33 грн основного боргу, 3,19 грн пені, 0,76 коп. 3% річних та 194,84 грн судового збору. В решті в позові відмовлено.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення в частині відмови у стягненні 614,40 грн заборгованості за послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання приміщення орендарем самостійно, місцевий господарський суд зазначив про недоведеність позивачем самого факту надання вказаних послуг відповідачу протягом спірного періоду. Стягуючи заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 62,33 грн, включені позивачем до рахунку за квітень 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що орендоване відповідачем приміщення є вбудованим, а опалення - централізованим, у зв`язку з чим у позивача відсутня технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту, а відтак відповідачем не спростовано факту надання вказаних послуг, які, до того ж, не пов`язані із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованих приміщень та фактичним функціонуванням приміщення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" (далі - скаржник-1) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 в частині часткового задоволення позову ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" 62,33 грн основного боргу, 3,19 грн пені, 0,76 грн 3% річних та 194,84 грн судового збору та ухвалити нове рішення , яким відмовити у частковому задоволенні позову Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"; судові витрати покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".
Крім того, скаржник -1 просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2021 у справі №911/115/21.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД» посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Так, висновок про стягнення з відповідача 62,33 грн витрат на постачання теплової енергії за квітень 2020 року суд першої інстанції мотивував тим, що орендоване приміщення є вбудованим, опалення є централізованим і, вірогідно, технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня. Разом з тим, підприємством до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження того, що орендоване товариством приміщення є вбудованим, опалення - централізованим, а технічна можливість відключити від постачання тепла частину площі терміналу аеропорту - відсутня. Отже, оскаржуване рішення у даній частині не ґрунтується на доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, натомість, мотивоване лише посиланням на вірогідність вказаних обставин. При цьому, на переконання скаржника, Додатковий договір до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1575 від 11.06.2014 року, укладений 16.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД», підтверджує, що у період з 18.03.2020 по 14.06.2020 надання позивачем відповідачу спірних послуг було неможливим та фактично не здійснювалося, що є підставою для відмови у позові повністю.
Також  не погодившись із вказаним рішенням Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 в частині відмови у задоволені позову ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення із ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" суми боргу в розмірі 614,40 грн, 27,64 грн пені, 6,72 грн - 3% річних, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; стягнути із ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" судові витрати.
Апеляційна скарга  «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» обґрунтована посиланням на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 526, 901 Цивільного кодексу України  та порушення ним норм процесуального права, а саме - ст.ст. 74, 76, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник-2 зазначає, що поза увагою місцевого  господарського суду залишився той факт, що  відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, які б звільняли його від обов`язку з оплати спірних послуг відповідно до виставлених рахунків-фактур. У контексті наведенного скаржник-2 звертає увагу на те, що відповідач у порядку  п. 5 Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-26 від 09.09.2014 про настання форс-мажорних обставин позивача не повідомляв, відповідних доказів на їх підтвердження не надавав.  Так само не повідомляв відповідач і про зміну кількості працюючих у спірний період, як те передбачено у пп. 2.2.14 п. 2 Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-21 від 09.09.2014, яка була б підставою для внесення відповідних змін до договору в частині надання послуг щодо забезпечення санітарно-гігієнічними умовами праці. Натомість, сама лише неможливість функціонування магазину безмитної торгівлі, про яку стверджує відповідач, не є підставою для відмови у позові, адже не спростовує факту надання спірних послуг протягом заявленого до стягнення періоду, оскільки працівники відповідача мали змогу та перебували в орендованому приміщенні, що підтверджується виданими особистими перепустками та відомостями з системи контролю та управління доступом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
Крім того, в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
29.06.2021 від відповідача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача,    у якому останній просить апеляційну скаргу позивача (в оскаржуваній позивачем частині) залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 в частині відмови у задоволені позову ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у стягненні 648,76 грн- без змін.
Відповідач  у відзиві на апеляційну скаргу позивача указував на те, що рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній позивачем частині) ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.    
07.07.2021 від позивача  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача,    у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача (в оскаржуваній відповідача частині) залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 в частині стягнення з  Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" 62,33 грн основного боргу, 3,19 грн пені, 0,76 грн 3% річних - без змін; рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 в частині відмови у задоволені позову ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення із ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" суми боргу в розмірі 614,40 грн, 27,64 грн пені, 6,72 грн - 3% річних, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; стягнути із ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" судові витрати.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу  відповідача указував на те, що рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній відповідачем частині) ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.    

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до       протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 апеляційну скаргу  ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" у справі №911/3146/20     передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова А.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" залишено без руху.
Відповідно до протоколу передачі судового справи  (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу) (складу суду) від 07.06.2021       апеляційну скаргу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у      справі       №911/3146/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді:  Тарасенко К.В., Іоннікова І.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 задоволено клопотання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"  та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20;  відкрито апеляційне провадження у справі №  911/3146/20; розгляд  апеляційної скарги ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 вирішено  здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення       Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 23.06.2021 1. задоволено клопотання ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі  № 911/3146/20; об`єднано апеляційні скарги ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"  на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"  на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи;  зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі № 911/3146/20     до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, 09.09.2014 року між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", як балансоутримувачем   та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД", як орендарем укладено Договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-26 (далі - Договір) з Додатковими угодами.
Відповідно до п. 1.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2018 року  (чинній станом на момент надання спірних послуг) у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення М 4.2.10 та № 4.2.31, загальною площею 39,0 кв. м, на четвертому поверсі пасажирського терміналу "В", далі - Майно або приміщення, для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі: Балансоутримувач надає, а Орендар отримує та оплачує наступні послуги: 1) з постачання теплової енергії - за 1 Гкал із розрахунковим шляхом за 39,0 кв.м ~ 2,73 Гкал* вартістю 2      080,00 грн. без ПДВ; 2) забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць обсягом 2 працівники, оплата за одиницю вимірювання в місяць без ПДВ - 42,00 грн.; 3) вода, використана для прибирання 1 кв. м приміщення самостійно - за місяць обсягом 39,0 кв.м. вартістю за одиницю вимірювання 3,00 грн.; 4) прибирання та вивезення твердих побутових відходів - за 1 куб.м. з врахуванням фактичного обсягу вартістю за одиницю вимірювання 110,00 грн.; 5) підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування, щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: Чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де Чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1575 від 11.06.2014 року. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендною платою (без ПДВ) є частина орендної плати, що пропорційно нарахована за відповідний звітний місяць за частину майна, що використовується безпосередньо орендарем відповідно договору оренди № 1575 від 11.06.2014 року.
Розмір оплати за Послуги, які зазначені в пунктах 1-4 Таблиці № 1 та всі послуги, що зазначені в Таблиці № 2 цього Договору,     залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України ( п. 1.5. Договору).
У п. 2.1.6. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2018 року  визначено, що балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок-фактуру за надані послуги (далі - рахунок) за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - акт), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.
Відповідно до п. 2.2.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2018 року Орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз в рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.2 Договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами. Підписання акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.
Договір набирає чинності з дати підписання сторонами  та діє до 10.06.2024 року. Датою підписання Договору вважається пізніша дата, якщо Договір підписувався сторонами в різні дати (п. 6.1. Договору).
Сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, положення цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.07.2014 року (дати підписання сторонами акту від 01.07.2014 року передачі-приймання орендованого Майна до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11.06.2014 року № 1575) (п. 6.2 Договору).
Як вбачається із матеріалів справи, на підставі вказаного Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури №897/461 від 30.04.2020 року за надані послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, води, використаної для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно та із постачання теплової енергії на загальну суму 369,53 грн та           № 897/599 від 31.05.2020 року за надані послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника та води, використаної для прибирання 1 кв. м приміщення самостійно на загальну суму 307,20 грн, а також відповідні акти приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020 року на суму 369,53 грн. та від 31.05.2020 року на суму 307,20 грн.
Вищезазначені рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, відповідно до п. 2.2.3 Договору, були отримані представником відповідача в бухгалтерії Балансоутримувача 13.05.2020 року та 09.06.2020 року відповідно (докази наявні в матеріалах справи).
Таким чином, як стверджує позивач, відповідач повинен був відшкодувати отримані послуги в квітні 2020 року не пізніше 20.05.2020 року, в травні 2020 року - не пізніше 20.06.2020 року.
Однак, відповідач, в порушення п. 2.2.3 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав, відтак, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 676,73 грн.
З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією № 35-28/5-116 від 27.07.2020 року з вимогою погасити наявну заборгованість, яка надіслана 30.07.2020 року, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.
У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 676,73 грн. боргу за надані послуги згідно спірного Договору.
В свою чергу відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог посилається на те, що у відповідності до п. 1       постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року № 211      на усій території України з 12 березня по 03.04.2020 року установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392, 17.06.2020 року № 500, від 22.07.2020 року № 641 було продовжено, при цьому згідно пп. 8 п. 2 постанови № 211 з 17.03.2020 року по 22.05.2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.
Водночас, на виконання    розпорядження Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 14.03.2020 року № 287-р, з 17.03.2020 року тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, в тому числі в Міжнародний аеропорт "Бориспіль". При цьому, роботу пунктів пропуску через державний кордон відновлено після втрати чинності       розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р.
Наведе, за доводами відповідача, свідчить про те, що спірні рахунки-фактури   № 897/461 від 30.04.2020 року та № 897/599 від 31.05.2020 року та відповідні їм Акти наданих послуг є некоректними, адже  працівники відповідача в період з квітня по травень 2020 року фактично не знаходились у орендованому приміщенні, розташованого в ДП МА "Бориспіль". А отже, ДП "МА "Бориспіль" не міг фактично надавати послуги працівникам відповідача із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці за вищевказаний період.
Також відповідач зазначає, що листами № 262 від 18.05.2020 року та № 305 від 12.06.2020 року повідомив позивача про відмову від підписання Актів приймання-здачі наданих послуг за квітень та травень 2020 року та просив провести перерахунок послуг із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника та води, використаної для прибирання 1 кв. м приміщення самостійно відображених у актах.  Однак, позивач вказані листи проігнорував та залишив без відповіді (докази їх надіслання наявні в матеріалах справи).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача (в оскаржуваних позивачем та відповідачем частинах) не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11      Цивільного кодексу України (ЦК - України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ч. 1   ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього      Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Як вже зазначалось вище, 09.09.2014 між ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», як балансоутримувачем  та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», як орендарем   укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-26 з Додатковими угодами, відповідно до якого балансоутримувач надає, а орендар отримує, у тому числі, послуги з постачання теплової енергії відповідно до якого балансоутримувач надає, а орендар отримує, у тому числі, послуги з постачання теплової енергії (обсяг послуги - 39,0 кв.м, приблизно 2,73 Гкал), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці (обсяг послуги - 2 працівники), використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем (обсяг послуги -  39,0 кв.м).
Вартість послуги за місяць визначається шляхом множення її обсягу на встановлену суму оплати за одиницю вимірювання кожної з послуг. 
Отже, набуття частини приміщення у тимчасове користування стало підставою виникнення у орендаря обов`язку не лише із внесення орендних платежів, а й з утримання орендованого нерухомого майна та тягаря пов`язаних з цим витрат. 
При цьому, визначаючи правову природу укладеного 09.09.2014 між сторонами у даній справі Договору № 80.1-14/1-26, суд першої інстанції правильно зазначив, що останній є договором про надання послуг, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема,      глави 63 ЦК України.
Так, відповідно до     ст. 901 ЦК України     за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.    Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1     ст. 903 ЦК України).
За загальним правилом, тягар доведення факту надання послуг покладається на виконавця, а не, як помилково вважає позивач, на замовника - тягар спростування факту споживання послуг.
Враховуючи, що результат послуги не втілюється у ту чи іншу уречевлену форму, а має нематеріальний характер, є невіддільним і споживається у самому процесі надання послуги, що виключає можливість окремого передання такого результату замовнику, законодавець не передбачає складання двосторонніх актів приймання-передачі наданих послуг.
Разом з тим,      відповідної заборони на оформлення приймання наданих послуг двостороннім актом чинне законодавство також не містить.
Водночас ст. 627 ЦК України      закріплено, що відповідно до            статті 6            цього Кодексу      сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього      Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України    зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Як уже зазначалося, у п. 2.2.3. Договору №80.1-14/1-26 від 09.09.2014 в редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2018 року орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок, акт та раз в рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.2. Договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Підписання акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.
З аналізу наведеного пункту договору вбачається, що сторони, скориставшись власним правом вільного визначення умов договору, обумовили оформлення приймання наданих послуг шляхом підписання відповідних двосторонніх актів, а також погодили дійсність акта здачі-приймання наданих послуг, підписаного лише балансоутримувачем, проте тільки за умови відсутності мотивованої відмови від його підписання з боку відповідача протягом визначеного строку.
Разом з тим, мотиви відмови від підписання актів приймання-здачі виконаних послуг за квітень і травень 2020 року були наведені відповідачем у листах № 262 від 18.05.2020 та №305 від 12.06.2020 і фактично зводяться до заперечення останнім самого факту надання позивачем послуг із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та  використання води для прибирання орендованого майна орендарем самостійно за спірний період. 
За таких обставин, коли фактично має місце незгода та оспорювання замовником актів приймання-передачі наданих послуг, складених виконавцем, останні мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, поданими виконавцем на підтвердження факту надання спірних послуг. 
Так, у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями) з 12.03.2020 року на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020 року з 17.03.2020    року закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення.
Водночас, орендована  відповідачем №1576 від 11.06.2014 частина приміщення розташована на четвертому поверсі пасажирського терміналу "D" і окремим входом не обладнана, дістатися її можна тільки шляхом проходження через пункт пропуску через державний кордон. 
Більше того, з листа ОКПП "Київ" від 06.04.2020 № 23/2629, адресованого відповідачу, слідує, що з 00:00 год за київським часом 18.03.2020 ДП "МА "Бориспіль" усі технічні рейси було переведено з пасажирського терміналу "D" до терміналу "F" з метою оптимізації господарської діяльності та зменшення витрат на обслуговування інфраструктури аеропорту, доступ до пасажирського терміналу "D", окрім задіяних служб державного підприємства, було обмежено у взаємодії з ОКПП "Київ".
Про виникнення обставин, до усунення яких користування орендованим майном об`єктивно стало неможливим, товариство листами від 17.03.2020 № 183, від 07.04.2020 № 215, від 13.04.2020 № 217 повідомило орендодавця та балансоутримувача орендованого ним нерухомого майна. 
16.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" було укладено додатковий договір за реєстровим № 969 до договору оренди № 1575 від 11.06.2014, відповідно до п. 2 якого на період часу, починаючи з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року включно, протягом якого майно не могло використовуватись орендарем за цільовим призначенням згідно договору через обставини, за які орендар та орендодавець не відповідають, зупинено виконання сторонами умов договору, передбачених п. 3.6, 5.3, 8.4.
Таким чином, наведене дозволяє дійти висновку, що реалізація відповідачем, як орендарем, правомочності користування орендованою частиною приміщення була фактично унеможливлена внаслідок виникнення і до усунення об`єктивних обставин, за він не відповідає. 
Статтею 129 Конституції України            встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні положення закріплені також і нормами      ГПК України, зокрема,      ст. 13 названого Кодексу, за приписами якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.            Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1      ст. 14 ГПК України      закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього      Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1      ст. 74 ГПК України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У силу      ст. 86 ГПК України      суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, з аналізу наведених процесуальних норм слідує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах принципу змагальності, який не лише наділяє сторін відповідними правами, але і покладає на них тягар доказування, тобто обов`язок довести ті обставини, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Разом з тим, звертаючись з вимогою про стягнення 614,40 грн заборгованості за послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці (2 працівники) та  використання води для прибирання орендованого майна орендарем самостійно (39,0 кв. м) за квітень - травень 2020 року, позивачем не доведено факту надання вказаних послуг відповідачу, враховуючи, що таке надання безпосередньо та нерозривно пов`язане з користуванням відповідачем орендованим приміщенням, об`єктивна неможливість якого протягом спірного періоду підтверджена матеріалами справи.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.  
Щодо послуги з постачання теплової енергії, вартістю 62,33 грн включеної до акта приймання-здачі виконаних послуг і рахунку-фактури від 30.04.2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що остання підлягає оплаті відповідачем, оскільки вищенаведені доводи товариства про об`єктивну неможливість тимчасового користування приміщенням не спростовують факту надання вказаної послуги позивачем. 
Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що надання послуги з постачання теплової енергії не пов`язане з наявністю у відповідача можливості користування орендованим приміщенням, а у його працівників -  безпосереднього доступу до нього. 
Натомість, тимчасова неможливість користування орендованим приміщенням, на яку посилається відповідач, не припинила обов`язку з утримання останнього, тому тягар пов`язаних з таким утриманням витрат в цій частині цілком справедливо та правомірно був покладений судом першої інстанції на відповідача. 
У зв`язку з простроченням відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача 30,83 грн пені на підставі п. 4.2 Договору та  7,48 грн, 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період з 21.05.2020 року по 16.10.2020 року.
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які   боржник  повинен  передати  кредиторові  у  разі  порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов`язання  за  кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону. 
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).
У відповідності до п. 4.2. Договору орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.
Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, судом встановлено прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати акта від 30.04.2020 року на суму 62,33 грн , то базою для нарахування пені, 3% річних, є саме сума встановлена судом.
Отже,    суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні        підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені.
Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, інфляційних втрат та пені, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам  чинного законодавства.
Отже суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 3,19 грн та  0,76 грн 3% річних.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених   скаржниками в апеляційних скаргах.
Твердження скаржника -2 (ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД") про недоведеність позивачем відсутності технічної можливості відключення від постачання тепла орендованої частини площі терміналу,  суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність вказаної можливості не впливає на сам факт здійсненого теплопостачання, яке у будь-якому випадку підлягає оплаті орендарем, як особою, на котру покладено тягар утримання майна незалежно від його використання. 
Посилання скаржника -1 на відомості з системи контролю та управління доступом підприємства за період з 01.04.2020 по 29.05.2020, згідно з якими працівники відповідача за виданими перепустками проходили пункти догляду, не спростовує вказаного висновку суду, оскільки за обставин укладення з відповідачем низки договорів оренди надані позивачем переліки працівників відповідача та перетинів ними пунктів догляду не дають можливості достеменно встановити, що мало місце користування саме частиною приміщення, орендованою за Договором оренди № 1575 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 11.06.2014.  
Саме по собі недотримання відповідачем порядку, передбаченого розділом 5 Договору №80.1-14/1-26 від 09.09.2014, стосовно повідомлення та надання доказів виникнення форс-мажорних обставин, про яке стверджує позивач, не має жодного юридичного значення за встановлених судом обставин ненадання спірних послуг протягом заявленого до стягнення періоду, а відтак не може бути підставою для задоволення позову в цій частині. 
З цих же самих мотивів колегією суддів відхиляється і посилання позивача на недотримання відповідачем підпункту 2.2.14. п. 2.2 Договору №80.1-14/1-26 від 09.09.2014 щодо повідомлення про зміну кількості працюючих на орендованому об`єкті протягом спірного періоду. 
Інші доводи скаржників 1,2 викладених в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Так, скаржником до суду апеляційної інстанції було подано додаткові документи,  а саме: завірену копію договору від 19.08.2019 №02.4-14.3.45, завірену копію листа від 02.08.2019 №323-Б/П, завірену копію листа від 21.11.2018 №191-б, завірену копію листа від 27.01.2016 №38, завірену копію  листа від 27.01.2016 №39, роздруківку відомостей з системи контролю та управління доступом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
Державне підприємство» Міжнародний аеропорт «Бориспіль» апеляційні скарзі  зазначає, що вказані докази позивачем було направлено до суду першої після отримання від відповідача заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що подані відповідачем додаткові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 3    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою    ГПК України     покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.
Однак, позивачем не доведено поважності причин не можливості подання зазначених додаткових доказів під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Крім того, як вбачається із матеріалів заперечення відповідача на відповідь відзив на позовну заяву були направлені позивачу -22.01.2021, що підтверджується описом у вкладення у цінний лист та фіскальним чеком Укрпошти.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 10.12.2019 у справі № 913/479/18,    прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених    статтею 269 ГПК України    підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті    124, пунктів 2,    3,    4    частини 2 статті    129 Конституції України, статей    7,    13 ГПК України    основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4    ст. 13 ГПК України).
З огляду на викладене, оскільки скаржником відповідно до    ст. 269 ГПК України    не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання, а саме: копії договору від 19.08.2019 №02.4-14.3.45, копії листа від 02.08.2019 №323-Б/П, копії листа від 21.11.2018 №191-б, копії листа від 27.01.2016 №38, копії листа від 27.01.2016 №39, роздруківку відомостей з системи контролю та управління доступом ДП Міжнародний аеропорт «Бориспіль»- під час розгляду даної справи в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, такий доказ Північним апеляційним господарським судом не приймається та не оцінюється.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах позивача та відповідача обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального  та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 (в оскаржуваних позивачем та відповідачем частинах), та, відповідно, апеляційні скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Також, оскільки ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 та 23.06.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5    ст. 262 ГПК України , і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення    Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 підлягає поновленню

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційних скарг у відповідності до ст. 129 ГПК України судом покладається на скаржників 1,2.
Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                        ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ      РІТЕЙЛ ЛТД» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3146/20.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                І.А. Іоннікова