ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/1488/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Васьковського О.В., 
за участю секретаря судового засідання Сотник А.С.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер"
представник позивача - адвокат Куценко О.В., ордер на надання правничої допомоги АХ № 1022403 від 21.08.2020,
відповідач - Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"
представник відповідача - Серпутько Д.Є., ордер на надання правничої допомоги АХ № 1050839 від 11.05.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер"
на рішення Господарського суду Харківської області
від 06.08.2020
у складі судді: Буракової А.М.
та на постанову Східного апеляційного господарського суду 
від 13.01.2021
у складі колегії суддів: Плахова О.В. (головуючого), Гези Т.Д., Мартюхіної Н.О.

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер"
до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"
про стягнення  1  995  863,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи та короткий зміст вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" (далі - ТОВ "Компанія "Партнер") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (далі - КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації") про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 1  995  863,10 грн., де: 1  501  400,00 грн. - майнова шкода; 360  986,85 грн. - інфляційні; 133  476,25 грн. - 3% річних.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що отримана ним шкода стала об`єктивним наслідком поведінки відповідача, неправомірність якої підтверджена рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2019 у справі № 922/247/19, яким визнано незаконними дії КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо заміни реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна з 21926894 на 33475928 під час здійснення 20.04.2011 державної реєстрації права власності ТОВ "Компанія "Партнер" на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11, 12, 12а, 12б, 2 поверху № 14-17, 19-23 в літ. "А-3" загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 у справі № 922/1488/20 в задоволенні позову відмовлено повністю, з тих підстав, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується причетність відповідача до припинення права власності позивача на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. "А-3" за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме позивачем - ТОВ "Компанія "Партнер" було надано для проведення реєстрації речових прав правовстановлюючий документ, який містив недостовірні відомості, отже, позивач є саме тією особою, яка несе повну відповідальність за достовірність і повноту інформації, наданої їм відповідачу у справі в заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах, та за результати розгляду відповідачем вказаної заяви. Крім того, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, з огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 922/1488/20 апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Партнер" залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 у справі №922/1488/20 залишено без змін.

5. Суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

6. Суд апеляційної інстанції вказав на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) факту завдання саме відповідачем матеріальної шкоди внаслідок припинення права власності позивача на об`єкт нерухомого майна, зокрема не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

7. При цьому, судом апеляційної інстанції була перевірена правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та встановлено такі обставини справи:

7.1. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017 у справі №640/18410/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2017 та постановою Верховного Суду від 04.07.2019, задоволено позов фізичної особи ОСОБА_1 до ТОВ "Компанія "Партнер"; витребувано у ТОВ "Компанія "Партнер" на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ. "А-2", АДРЕСА_1 , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108136063101, які також зазначені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ. "А-3" АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11542463101; припинено право власності ТОВ "Компанія "Партнер" та припинено будь-які інші пов`язані та похідні речові права та права третіх осіб на нежитлові приміщення підвалу № І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ. "А-3" м. Харків, загальною площею 340,8 кв. АДРЕСА_1, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 11542463101.

7.2. Зазначеним судовим рішенням було, зокрема, встановлено наступне: 28.01.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № І, 1-го поверху №1 -12, 2-го поверху № 14-22, в літ. "А-2" загальною площею 330,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я М. реєстр № 674

7.3. Між ОСОБА_3 та АКБ "МЕРКУРІЙ" було укладено іпотечний договір стосовно об`єкту, з метою забезпечення виконання зобов`язань по договору споживчого кредиту, який було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. та 29.01.2008 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.01.2008.

7.4. 29.12.2009 право власності було зареєстровано за ПАТ Банк "Меркурій" (договір від 27.02.2009 № 685)

7.5. 31.07.2015 за результатами проведення аукціону між позивачам та ПАТ Банк "Меркурій", було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху № 14-22, в ліг. "А-2" загальною площею 330,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою, реєстр № 1234.

7.6. Право власності позивача на об`єкт було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майні, номер запису про право власності 10631922, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108136063101. 

7.7. ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард" з 07.07.2006 було орендарем частини об`єкту - а саме нежитлового приміщення ї-го поверху в літ. "А-2" площею 105,5 кв.м, по АДРЕСА_1 (орендодавець на той час власник ОСОБА_2 ).

7.8. ОСОБА_2 повідомив усіх орендарів про намір продати належні йому нежитлові приміщення об`єкту жоден з орендарів не скористався своїм правом пріоритетного покупця і об`єкт було продано ОСОБА_3 .

7.9. ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард" звернулося до Київського районного суду м. Харкова з позовом про переведення на себе прав та обов`язків покупця об`єкту та визнання права власності на об`єкт.

7.10. 10.10.2008 заочним рішенням Київського районного суду м Харкова (скасованим пізніше ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.09.2009) позов було задоволено, але в результаті подальшого розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 у справі № 2-1055/10/17 (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.08.2010) вищезазначений позов ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард" було залишено без задоволення.

7.11. Посилаючись на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2008 (скасованого пізніше ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.09.2009), 28.10.2008 ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард" уклало без нотаріального посвідчення угоду з ТОВ "Декуріон" договір купівлі-продажу об`єкту.

7.12. 13.11.2008 рішенням Господарського суду Харківської області по справі №29/506-08 визнано дійсним вищезазначений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.10.2008 між ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард" та ТОВ "Декуріон" та визнано право власності за останнім.

7.13. 08.12 2008 право власності було зареєстровано КП "Харківське міське БТІ" за ТОВ "Декуріон".

7.14. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2010 у справі № 29/284-10, винесеною за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ БАНК "Меркурій" (на той час іпотекодержатель об`єкту), вищезазначене рішення Господарського суду Харківської області по справі №29/506-08 від 13.11.2008 скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

7.15. Постановою Вищого господарського суду України по справі № 29/284-10 (№29/506-08) від 02.03.2011 вищевказану постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2010 у справі № 29/284-10 залишено без змін.

7.16. 17.09.2009 ТОВ "Декуріон" передало спірні приміщення в іпотеку відповідачу - ТОВ "Компанія "Партнер" в забезпечення виконання зобов`язань перед ТОВ "Компанія "Партнер".

7.17. 31.01.2011 ТОВ "Компанія "Партнер", у зв`язку із невиконанням ТОВ "Декуріон" зобов`язань по договору, переоформило на себе право власності на об`єкт, в результаті чого отримало свідоцтво, видане державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. від 31.01.2011 №5-236. 

7.18. На момент отримання вищевказаного Свідоцтва відповідачем, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на даний спірний об`єкт було зареєстровано право власності за іншим суб`єктом ПАТ "Банк "Меркурій", що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.09.2015, яка міститься в матеріалах справи.

7.19. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017 у справі № 640/18410/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2017 та постановою Верховного Суду від 04.07.2019 також було встановленого наступне:
- "Відповідач при прийнятті рішення про залишення у себе предмету іпотеки, а саме при оформленні Свідоцтва достовірно знав, що правовстановлюючим документом відчужувача ТОВ "Декуріон" було рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2008 у справі № 29/506-08 і повинен був проявити обережність і пересвідчитись в його законній силі.
Крім того, на момент отримання вищевказаного Свідоцтва відповідачем, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на даний спірний об`єкт було зареєстровано право власності за іншим суб`єктом ПАТ "Банк "МЕРКУРІЙ", що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.09 2015, яка міститься в матеріалах справи.
Отже, відповідач не вжив усіх розумних заходів, не виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.
Судом встановлено, що на дату набуття відповідачем права власності 31.01.2011 рішення суду на підставі якого іпотекодавець ТОВ "Декуріон" набув право власності постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2010 було скасоване, як було вже скасоване ще 30.09.2009 і рішення суду за яким набуло право власності ТОВ "Компанія з управління активами "Форвард".
Тобто слід зазначити, що оскільки за скасованими судовими рішеннями в 2009 та 2010 роках правові наслідки не виникають, то не можна вважати законним набуття відповідачем права власності на спірні нежитлові приміщення в 2011 році. "

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 922/1488/20, ТОВ "Компанія "Партнер" звернулося з касаційною скаргою про скасування оскаржених рішення та постанови, з вимогою прийняти нове рішення про задоволення позову.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 922/1488/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021.

10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного господарського суду Погребняка В.Я. від 17.03.2021 касаційну скаргу ТОВ "Компанія "Партнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 922/1488/20 залишено без руху. 
Надано ТОВ "Компанія "Партнер" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали. 
Роз`яснено ТОВ "Компанія "Партнер", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
11. Від КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" надійшло заперечення проти відкриття касаційного провадження.

12. Від ТОВ "Компанія "Партнер" надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги щодо обґрунтування підстав касаційного оскарження.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В. від 22.04.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 922/1488/20 Господарського суду Харківської області за касаційною скаргою ТОВ "Компанія "Партнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ТОВ "Компанія "Партнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 відбудеться 08.06.2021. 
Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.05.2021.   

14. Від КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Компанія "Партнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 - без змін. 

15. Від ТОВ "Компанія "Партнер" надійшла відповідь на відзив КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

16. Від ТОВ "Компанія "Партнер" надійшли доповнення до відповіді на відзив КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

17. В судове засідання 08.06.2021 з`явилися представники позивача ТОВ "Компанія "Партнер" та відповідача КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", які надали пояснення у справі. 

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(ТОВ "Компанія "Партнер")

18. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на неврахування висновків щодо застосування приписів ст. 1166 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/5827/19, від 20.01.2020 у справі № 902/803/17, від 20.02.2020 у справі № 910/313/19.

19. Скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч. 1 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" (у редакції станом на 27.01.2011) у подібних правовідносинах. Також, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування ч.1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" (у редакції станом на 20.04.2011) у подібних правовідносинах.

Доводи відповідача
(КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" )

20. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішення та постанови та не погоджується з доводами, викладеними у касаційній скарзі.  

21. Зазначає, що вірне та обґрунтоване твердження сторони у цій справі, щодо наявності чи достовірності фактів та обставин, які встановлені та підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили в порядку, передбаченому нормами ГПК України, не потребує необхідності надання Верховним Судом висновку, зазначеного скаржником, щодо застосування загальних положень організації та діяльності органів і посадових осіб нотаріату України, зокрема ч.1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" (у редакції станом на 20.04.2011) у подібних правовідносинах.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до ст. 300 ГПК України (в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені п. п. 1, 3, 4, 8 ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (ч. 4 ст. 300 ГПК України в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020).

23. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Предметом судового розгляду у цій справі є позовна заява ТОВ "Компанія "Партнер") до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 1  995  863,10 грн., де: 1  501  400,00 грн. - майнова шкода; 360  986,85 грн. - інфляційні; 133  476,25 грн. - 3% річних.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронюваного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду. 

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. 

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості підстав для стягнення майнової шкоди позивач вказував на те, що розглядаючи заяву позивача про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, правовстановлюючим документом для чого було свідоцтво від 31.01.2011, видане державним нотаріусом, державний реєстратор був обізнаний із реєстраційним номером зазначеного об`єкту нерухомості - 21926894 та відповідно за наслідками розгляду заяви позивача повинен був прийняти рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Компанія "Партнер" про державну реєстрацію права власності.

Проте, замість відповідного рішення, державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості, із одночасною зміною його реєстраційного номеру, що, в свою чергу, призвело до викривлення даних реєстру прав на нерухоме майно, оскільки один об`єкт нерухомості було зареєстровано за двома власниками та двома реєстраційними номерами та як наслідок, 29.05.2017 ТОВ "Компанія "Партнер" було позбавлене рішенням суду права власності на об`єкт нерухомості, право власності на яке було зареєстровано КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"  20.04.2011 із присвоєнням об`єкту нерухомості нового реєстраційного номеру.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, спричиненою потерпілій стороні. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення шкоди, предметом доказування у справі є наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення з боку КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".

Ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, обов`язок щодо доведення наявності складу цивільного правопорушення, наявність всіх елементів якого є обов`язковою передумовою деліктної відповідальності, покладений на позивача.

Проте, судами попередніх інстанцій встановлено, що  позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою, про заподіяння якої діями відповідача стверджував позивач, та реєстраційними діями реєстратора відповідача від 20.04.2011.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами спростовується причетність відповідача до припинення права власності позивача на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. "А-3" за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме позивачем - ТОВ "Компанія "Партнер" було надано для проведення реєстрації речових прав правовстановлюючий документ, який містив недостовірні відомості, отже, позивач є саме тією особою, яка несе повну відповідальність за достовірність і повноту інформації, наданої їм відповідачу у справі в заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах, та за результати розгляду відповідачем вказаної заяви.

Так, відповідно до приписів абзацу 3 пункту 2.2. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (редакція від 01.10.2010, актуальна на час вчинення реєстраційних дій) - відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе заявник.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин державна реєстрація завжди у часі слідує за юридичним фактом, на підставі якого виникає, змінюється або припиняється право чи його обтяження. Сама державна реєстрація не може бути юридичним фактом чи замінити його. Такий юридичний факт називається "підставою" для державної реєстрації.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, реєстраційні (облікові) дії відповідача від 20.04.2011 за своєю правовою природою є похідними від дій власників вказаного об`єкту нерухомого майна, не створили фактів набуття, зміни або припинення речових прав позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна та не завдали йому матеріальної шкоди у розмірі вартості предмету іпотеки - вказаного об`єкту нерухомого майна.

Враховуючи викладене, Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

24. Щодо суті касаційної скарги

Колегія суддів визнає необґрунтованими посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування приписів ст. 1166 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/5827/19, від 20.01.2020 у справі № 902/803/17, від 20.02.2020 у справі № 910/313/19, з огляду на таке.

Щодо визначення подібності правовідносин Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у п. 5.5 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, згідно якої під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 

Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, Колегія суддів вважає, що у наведених скаржником постановах викладено висновки про застосування норм права у правовідносинах, які не подібні до правовідносин у справі № 922/1488/20.

Крім того, звертаючись до суду касаційної інстанції, скаржник вказував на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" (у редакції станом на 27.01.2011) у подібних правовідносинах. Також, посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування ч.1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" (у редакції станом на 20.04.2011) у подібних правовідносинах.

Однак, Колегія суддів вважає, що підстави для формування висновку у даній справі, предметом позову в якій є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, відсутні.

При цьому, формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ст. 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується судом касаційної інстанції на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.
25. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020).

Згідно з ч. 2 ст. 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 

На підставі викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "Компанія "Партнер" та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 922/1488/20 без змін. 

26.  Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 06.08.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 922/1488/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В.Я. Погребняк

Судді                                                                                              В.В. Білоус

                                                                                                                         О.В. Васьковський