ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/11/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року, м. Миколаїв, суддя Мавродієва М.В. повний текст рішення складено та підписано 17.05.2021 року
у справі № 915/11/21
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв
про стягнення 60 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв на свою користь суму в розмірі 60  000 грн., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на рахунок відповідача, на підставі попередньої усної домовленості, було сплачено кошти у розмірі 60  000 грн. як передплату за виконання робіт, пов`язаних з ремонтом мостового крану, вантажопідйомністю 10 т, який використовується Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв на умовах оренди, що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2020 року №1037. При цьому, як зазначено позивачем, договір підряду на виконання вищевказаних робіт між сторонами не укладався. 
У зв`язку із тим, що роботи по відновленню мостового крану відповідачем виконані не були, позивач вважає, що грошові кошти набуті останнім безпідставно та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21 (суддя Мавродієва М.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП Титан”, м.Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв, грошові кошти у розмірі 60 000 грн. та 2102 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, оскільки відповідач вимогу позивача від 18.12.2020 року не виконав, грошові кошти у розмірі 60 000 грн. позивачу, у зв`язку із безпідставністю їх отримання не повернув, належних, допустимих та достовірних доказів укладення договору або виконання робіт з ремонту мостового крану на об`єкті позивача суду не надав, в зв`язку з чим, зазначені вище кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі № 915/11/21 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв до Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги того факту, що 29.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв з проханням здiйснення робiт по ремонту вантажного візка мостового крана, вантажопiдйомнiстю 10 т., на що відповідач погодився, оскільки 01.07.2020 року, згiдно Акту приймання-передачi останній отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП АТЛАНТ» редуктор пересування крану РМ 350, зубчатий привiд барабану головного пiдйому, пром.вал двигун редуктор, тормозну рампу головного пiдйому, лiчильних оборотiв на барабан головного пiдйому, вантажний канат, у зв`язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв мало технічну можливість виконані затребувані позивачем роботи.
В подальшому, як зазначив скаржник, погодивши види та вартість робіт по ремонту вантажного візка мостового крана, апелянт їх виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, скріншотами листування електронною поштою, заявами свідків, фотознімками редуктора, а відтак, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв, викладені факти та додані документи доводять факт виконання робіт відповідачем за замовленням позивача та відсутність підстав для повернення коштів у відповідності до вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2021 року у справі № 915/11/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
12.07.2021 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21 залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
Обґрунтовуючи відзив, Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв зазначило, що вiдповiдач, в порушення процесуальних норм, не надав належних та допустимих доказiв з приводу наявностi мiж позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв договiрних правовiдносин, а також доказiв, якi б підтверджували вчинення останнім дій,  спрямованих на їх виконання, а отже, суд першої інстанції дійшов вiрного висновку щодо  законностi та обгрунтованості позовних вимог.
Щодо доводів скаржника про те, що у відповідності до договору від 02.06.2020 року №80, останній придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк» кран мостовий однобалочний опорний з прольотом до 22,5 м. саме для виконання за рахунок його частин заявлених позивачем робіт по ремонту мостового крану, вантажопідйомністю 10 т, який використовується останнім на умовах оренди, Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв вказало, що Товариство з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв з території Товариства з обмеженою відповідальністю «Наваль Логістик» вивозило не кран, а лише запчастини, які раніше були у використанні, у відповідності до заявки на вивезення/ввезення ТМЦ від 03.06.2020 року №29, та перелік яких не відповідає переліку робіт, які здійснювалися відповідачем ніби – то на замовлення позивача.
Крім того, позивач зауважив, що показання свідків у справі, яка переглядається, не є достовірними, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що перелічені скаржником свідки дійсно працюють у скаржника на умовах, визначених законодавством про працю.
Разом з тим, посилаючись також і на неналежність та недопустимість наданих скаржником фотознімків, позивач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного суду на ту обставину, що подані докази були створенi та/чи отриманi вiдповiдачем з метою формування хибного уявлення про обставини справи, якi мають значення для справи.
Отже, у зв`язку із зазначеним вище, позивач вважає рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню, оскільки ним було вірно застосовано приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України та повернуто сплачені позивачем грошові кошти, як безпідставно отримані.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року, м. Миколаїв у справі № 915/11/21 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено наступні обставини.

Предметом спору в даному випадку є майнова вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв грошових коштів у сумі 60 000 грн., перерахованих на підставі платіжного доручення від 19.07.2020 року №1037 на суму 60 000 грн., як безпідставно отриманих, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
На підтвердження своєї позиції позивачем було надано договір оренди обладнання від 08.08.2019 року №051/08/19, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв орендувало у Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельного комбінату» обладнання, відповідно до Додатку №1 до вказаного вище договору оренди, серед якого значиться кран мостовий ЕМК реєстраційний номер 4021, заводський 298; акт приймання – передачі обладнання від 02.09.2020 року; оборотно – сальдову відомість по рахунку №0111 за період з 01.01.2020 року – по 18.12.2020 року; паспорт крана, вантажопідйомністю 10 т, реєстраційний №4021, проліт 22,5 м., 1966 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , рахунок від 29.07.2020 року №20, платіжне доручення 29.07.2020 № 1037 на суму 60 000 грн.
Відповідач проти задоволення позову заперечив з огляду на укладення між сторонами фактично усного договору підряду та його повне виконання, посилаючись на договір придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк» мостового електричного одно балочного опорного крану, Акт приймання  - передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП Атлант» запасних частин, тобто, на наявність технічної можливості щодо виконання зазначених вище робіт, заявлених позивачем; скріншоти листування електронною поштою; заяви свідків, фотознімки редуктора.
Як вбачається з матеріалів господарської справи №915/11/21, у спірних правовідносинах відповідачем позивачу було виставлено рахунок на оплату від 29.07.2020 року №20 за роботи по ремонту вантажного візка мостового крана вантажопідйомністю 10 т. на суму 80  000 грн., у тому числі ПДВ – 13  333 грн. 33 коп.
На підставі зазначеного вище рахунку позивачем відповідачу були перераховані грошові кошти в загальній сумі 60  000 грн. за платіжним дорученням від 29.07.2020 № 1037 на суму 60 000 грн., призначення платежу: за ремонтні послуги згідно рах. №20 від 29.07.2020 року, у т. ч. ПДВ 20% - 10  000 грн.
18.12.2020 року, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв, представником позивача було направлено вимогу, відповідно до якої позивач просив відповідача у термін до 28.12.2020 року повернути на його рахунок кошти у розмірі 60  000 грн., у зв`язку із тим, що станом на 18.12.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв так і не приступило до виконання обумовлених робіт. Вищевказаний лист було направлено на адресу відповідача поштовим повідомленням та електронною поштою, про що свідчить копія поштової квитанції від 18.12.2020 року та скріншоту з порталу Google. Факт отримання цього листа відповідач не заперечив.
На підтвердження своєї позиції відповідачем, який заперечує проти задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 60  000 грн., до матеріалів справи надано договір від 02.06.2020 року №80, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк» кран мостовий електричний одно балочний опорний за 26  136 грн., що підтверджується актом прийому – передачі товару від 02.06.2020 року та платіжним дорученням від 03.06.2020 року №1613.
Крім того, в матеріалах справи наявна заявка на ввезення/вивезення ТМЦ від 03.06.2020 року №29 та Акт прийому – передачі товару від 01.07.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП «АТЛАНТ», відповідно до яких, відповідач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП «АТЛАНТ»: редуктор пересування крану РМ 350, зубчатий привід барабана головного підйому, пром. вал двигун-редуктор, тормозну рампу головного підйому, лічильник оборотів на барабан головного під          йому, вантажний канат 78 м. – на загальну вартість 26  136 грн.
У підтвердження наявності правовідносин щодо ремонту крану між позивачем та відповідачем, останнім надано скріншоти переписки, електронного листування, фотознімки частин та агрегатів, шестернь, таблички з написом «Кран. Дата изготовл. 3-1978. 10Т40 ГОСТ 3332-5» (інші дані не читаються).
Також Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв надано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.12.2020 року №33, відповідно до якого відповідачем виконано роботи по ремонту вантажного візка мостового крану, вантажопідйомністю 10 т, вартість за що складає 60  000 грн.
Вказаний вище акт підписано лише виконавцем – директором Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв Звержинською Вірою Володимирівною та скріплено печаткою. Підпис та печатка замовника – відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо направлення та отримання вказаного акта позивачем.
У матеріалах справи також наявні завірені в нотаріальному порядку заяви свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  
Матеріали справи містять наступні документи, які не підтверджують наявність між сторонами даного спору господарських правовідносин з договору підряду саме між сторонами: договір про надання послуг від 08.04.2020 року №0804/20, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ютіп-Груп»; додаток до вищевказаного договору про вартість послуг; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 04.08.2020 року №67; видатковий касовий ордер віл 07.08.2020 року №8; інформація про можливість виконання робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Механіка-ТД» від 25.02.2021 року №2502; договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 26.12.2019 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ»; договори про надання послуг від 01.08.2020 року №1, №2, №3, від 01.09.2020 року №4, №5, №6 укладені між відповідачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 щодо ремонту вантажного візка мостового крана вантажопідйомністю 10 т.; акти приймання наданих послуг до вказаних вище договорів від 31.08.2020 року та від 30.09.2020 року; протокол засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 24.12.2020 року №10/20 та від 14.02.2020 року №2/20.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності договірних правовідносин між сторонами матеріали справи не містять. Як і не містять відповідних письмових документів щодо звернення відповідача з позовом до господарського суду з вимогами про встановлення фактів виконаних ним робіт по ремонту крана вантажопідйомністю 10 т на замовлення позивача без укладення договору підряду, вимогу підписати замовником акт виконаних робіт тощо.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України та вказує, що відповідач у справі отримав грошові кошти у сумі 60 000 грн. без достатніх правових підстав, оскільки не виконав відповідні роботи по ремонту мостового крану.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.
Таким чином, для того, щоб застосувати до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.
Так, позивачем у справі №915/11/21 стверджується, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м. Миколаїв було досягнуто усної домовленості щодо ремонту мостового крану, вантажопідйомністю 10 т, який використовується Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв на умовах оренди, на підставі чого останнім на рахунок відповідача було сплачено кошти у розмірі 60 000 грн. як передплату за виконання вказаних вище робіт.
Як вже було зазначено колегією  суддів раніше, за загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у  ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1  ст. 173 Господарського кодексу України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1  ст. 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до  ст. 205 Цивільного кодексу України  правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Згідно з ч. 1, 2  ст. 206 Цивільного кодексу України  усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.
Приписами ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 Цивільного кодексу України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди  (ст. 638 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1, 2 ст. 640 Цивільного кодексу України)
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 641 Цивільного кодексу України  пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
  Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.
   Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
   Тобто, в даному випадку для виникнення між сторонами договірних правовідносин з підряду необхідно було їх оформлення у письмовому вигляді шляхом укладення правочину (договору підряду, як стверджує відповідач) з оформленням підписаного та оформленого належним чином двостороннього акту приймання-передачі майна.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
За змістом ст. 837 Цивільного кодексу України  за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ч. 1  ст. 853 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1  ст. 854 Цивільного кодексу України  якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною (ч. 4  ст. 882 Цивільного кодексу України).
В даному випадку матеріали справи належних та допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами у справі письмового договору підряду не містять, і факт його відсутності сторонами по справі не заперечується.
Судова колегія зазначає, що у разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої  ст. 205 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.
Таким чином, про наявність правовідносин сторін в частині укладення між сторонами договору підряду незалежно від того, у якому вигляді він укладений (у спрощеному або письмовому) щодо ремонту мостового крану у справі, яка переглядається мають свідчити належні та допустимі докази про виконання таких робіт.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вказує, що надані відповідачем на підтвердження виконання робіт щодо ремонту мостового крана, який використовується позивачем на умовах оренди, документи, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, за укладеним між Товариством з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» та Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв договором оренди від 08.08.2019 року, позивачу за актом приймання-передачі обладнання від 02.09.2020 року було передано мостовий кран ЕМК, р/н 4021, заводський номер НОМЕР_1 , рік випуску  1966,  який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, зважаючи на те, що спірний кран був переданий позивачу 02.09.2020 року, нотаріальні заяви свідків відповідача, у яких зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проводили ремонтні роботи мостового крану на території Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м. Миколаїв у період з 29.07.2020 року по 17.09.2020 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з огляду на їх невідповідність встановленим обставинам, а саме з датою отримання позивачем крану в оренду від орендодавця та місця його фізичного знаходження, оскільки як було зазначено вище, спірний кран, на момент його передачі знаходився за адресою: АДРЕСА_1 .
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги наявні в матеріалах фотознімки запасних частин та агрегатів, наданих відповідачем з огляду на те, що останні жодним чином не ідентифіковані, що, в свою чергу, не може слугувати підтвердженням того, що саме ці вузли та агрегати були надані позивачем відповідачу для ремонту. Більш того, як вбачається з фотознімку ідентифікуючої таблички, рік випуску крану, зазначеного на ній, а саме – « 3-1978» не співпадає з датою випуску крану, який зазначено у копії паспорту,  який в матеріали справи надано позивачем – « 1966». 
Тобто наведене вище не підтверджує, що ці вузли та агрегати, наведені на фотознімках, належать на правах користування саме позивачу, будь-яких письмових  доказів останнього в матеріалах справи немає.
Разом з тим судом першої інстанції вірно встановлено обставини, які стосувались прийняття відповідачем товарно-матеріальних цінностей, про що свідчать надані останнім у матеріали справи документи, як то договори, заявки, платіжні доручення, акти прийому-передачі тощо, оскільки дійсно, операцію щодо набуття скаржником запасних частин на суму, останнім було проведено 01.07.2020 року, на загальну суму 26  136 грн., тобто за тривалий час до настання пропозиції позивача щодо ремонту мостового крану, а відтак, надані скаржником: договір про надання послуг від 08.04.2020 року №0804/20, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ютіп-Груп»; додаток до вищевказаного договору про вартість послуг; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 04.08.2020 року №67; видатковий касовий ордер від 07.08.2020 року №8; інформація про можливість виконання робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Механіка-ТД» від 25.02.2021 року №2502; договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 26.12.2019 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ»; договори про надання послуг від 01.08.2020 року №1, №2, №3, від 01.09.2020 року №4, №5, №6 укладені між відповідачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 щодо ремонту вантажного візка мостового крана вантажопідйомністю 10 т.; акти приймання наданих послуг до вказаних вище договорів від 31.08.2020 року та від 30.09.2020 року; протокол засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 24.12.2020 року №10/20 та від 14.02.2020 року №2/20 також не можуть бути належними доказами на підтвердження наявності між позивачем та відповідачем зобов`язальних відносин з договору підряду та факту виконання скаржником ремонту мостового крану позивача.
Апеляційний суд зазначає, що враховуючи характер підрядних робіт, де об`єктивно між виникненням правовідносин і виконанням зобов`язань підрядником проходить певний час, укладення договору підряду, у розумінні Глави 1 § 1 Цивільного кодексу України, зокрема, статті 837, в усній формі є неможливим, оскільки ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України визначено, які правочини можуть вчинятися усно.
Крім того, враховуючи приписи ст. 51 Цивільного кодексу України, укладення договору підряду між позивачем (юридичною особою) та відповідачем (юридичною особою) в силу приписів ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України належить вчиняти у письмовій формі.
Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі робіт, на які відповідач посилається як на доказ виконання обумовлених усним договором підряду робіт, складений між позивачем та відповідачем, та підписаний лише з боку виконавця (відповідача по справі) не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ існування майнового-господарських договірних підрядних зобов`язань між сторонами, саме як юридичними особами.
Посилання скаржника на наявні у матеріалах справи фото та скріншоти листування у електронному месенджері, на які скаржник посилається, як на одну із форм переговорів/спілкування щодо укладеного усного договору підряду у спрощений спосіб, судова колегія відхиляє, оскільки вони не є належними та допустимими  доказами по справі, які б свідчили про дотримання процедури взагалі укладання договору підряду «в усній формі у спрощений спосіб» між сторонами, саме як юридичними особами.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 11.05.2019 року у справі № 926/3169/16.
Таким чином, Господарський суд Миколаївської області правомірно дійшов висновку про те, що відповідач вимоги позивача від 18.12.2020 року не виконав, грошові кошти у розмірі 60  000 грн., як безпідставно набуті останньому не повернув, належних, достовірних та допустимих доказів виконання робіт з ремонту мостового крану ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надав, у зв`язку із чим, позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробнича компанія “Фундамент”, м.Миколаїв є правомірними, обґрунтованими та відповідають принципам кондиційних правовідносин.
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час отримання вимоги позивача щодо сплати відповідачем 60  000 грн., як безпідставно набутих коштів, останній не був позбавлений можливості в судовому порядку довести факт виконання ним ремонтних робіт саме того мостового крану (вантажного візка), про який і домовлялися сторони по справі у липні 2020 року шляхом оформлення належним чином договірних правовідносин. Натомість таке право відповідачем реалізоване не було, оскільки у матеріалах справи, яка переглядається відсутні належні та допустимі докази протилежного. 
А отже, зважаючи на безпідставність отриманих від позивача коштів у сумі 60  000 грн., також і з огляду на відсутність договірних відносин між сторонами, у відповідача наявне зобов`язання у відповідності до вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України щодо повернення таких коштів на рахунок позивача.
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77  Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
З огляду на викладене та враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору підряду на виконання робіт в письмовій формі (в спрощений спосіб) та доказів на підтвердження виконання сторонами умов такого договору, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність між сторонами даного спору будь-яких договірних зобов`язань саме з підрядних взаємовідносин.
Отже, з огляду на відсутність правової підстави для отримання заявлених до стягнення грошових коштів, в даному випадку відповідач отримав вищезазначені кошти поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, в зв`язку з чим такі кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП ТИТАН” м.Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/11/21 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська 	
 	А.І. Ярош