ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16350/20                                                                     

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Шевченко Е.П. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2021 року, суддя Вєкуа Н.Г., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 та про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, з часу подання заяви про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період її роботи в Управлінні "Стромпусконаладка" з 20.04.1987 по 05.11.1993, тобто 6 років 6 місяців та 15 днів, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, тобто 1 рік 9 місяців і 2 дні, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 - 1 рік 5 місяців та 29 днів та у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 - 6 років 6 місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальний стаж роботи за підрахунками позивачки складає 30 років 11 місяців і 24 дні, а тому по досягненню 59 років ОСОБА_1 має право на призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулась з заявами про призначення пенсії за віком.
Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2021 року  адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу період  роботи ОСОБА_1 в Управління "Стромпусконаладка" з 20.04.1987 по 05.11.1993, тобто 6 років 6 місяців та 15 днів, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, тобто 1 рік 9 місяців і 2 дні, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 - 1 рік 5 місяців та 29 днів та у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 - 6 років 6 місяців для призначення пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, період роботи з 20.04.1987 по 05.11.1993, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 та повторно розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ПФУ в м Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що  26 вересня 2019 року позивачка ОСОБА_1  звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 18.10.2019 №2517203 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії  з тих підстав, що до страхового стажу не може бути зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці: з 20.04.1987 року по 05.11.1993 року в управлінні "Стромпусконаладка", у зв`язку з тим, що підпис посадової особи, яка внесла запис про звільнення завірений печаткою старого зразка; з 15.01.1996 року по 31.12.1998, з 02.01.1999 року по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2006 у зв`язку з відсутністю прізвища та посади особи, яка внесла запис про звільнення.
В подальшому позивачка знову звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з наданням додаткових документів.
За результатами розгляду наданих документів, листом від 28.12.2019 року №303030/03 позивачці відмовлено у зарахуванні стажу періоду  роботи  з 20.04.1987 року по 05.11.1993 року, так як підпис посадової особи, яка внесла запис про звільнення завірений печаткою старого зразка та з 11.04.1994 року по 12.01.1996 року, з 15.01.1996 року по 31.12.1998 року за відсутності запису особи, яка внесла запис про звільнення.
21 січня 2020 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно заяви від 26.09.2019 року.
Листом від 19.02.2020 №2600-0306-8/18488 позивачці відмовлено у зарахуванні до стажу період роботи  з 20.04.1987 року по 05.11.1993 року в управлінні "Стромпусконаладка", у зв`язку з тим, що підпис посадової особи, яка внесла запис про звільнення завірений печаткою старого зразка; з 11.10.1994 року по 12.01.1996 року - робота у спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" у зв`язку з тим, що відсутні прізвище та посада особи, яка внесла запис про звільнення; з 02.01.1999 року по 30.06.2000 року  - робота у ТОВ "Наутіус- 2" та з 01.07.2000 по 31.12.2006 - робота у ПП "Наутіус- 2", у зв`язку з відсутністю прізвища та посади особи, яка внесла запис про звільнення. Тому, за позицією пенсійного органу,  у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Надаючи оцінку правовідносинам, що виниколи між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"      встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частинами 1 та 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до статті 81 Закону № 1788-XIІ Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України
Як убачається з листа від 19.02.2020 №2600-0306-8/18488 позивачці відмовлено у зарахуваннідо  стажу період роботи з 20.04.1987 року по 05.11.1993 року в управлінні "Стромпусконаладка", у зв`язку з тим, що підпис посадової особи, яка внесла запис про звільнення завірений печаткою старого зразка; з 11.10.1994 року по 12.01.1996 року - робота у спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" у зв`язку з тим, що відсутні прізвище та посада особи, яка внесла запис про звільнення; з 02.01.1999 року по 30.06.2000 року  - робота у ТОВ "Наутіус-2" та з 01.07.2000 по 31.12.2006 - робота у ПП "Наутіус-2", у зв`язку з відсутністю прізвища та посади особи, яка внесла запис про звільнення.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача  зарахувати до стажу роботи позивачки період  роботи у вищезазначений період.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637).
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України (далі по тексту - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено судом першої інстанції, трудова книжка позивачки містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача в за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.
Вказані записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок, отже належним чином підтверджують трудовий стаж позивача, набутий ним у цей період, відтак не потребують будь-якого іншого доведення додатковими письмовими доказами.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верхованим Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Окрім того, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період  роботи ОСОБА_1 в Управління "Стромпусконаладка" з 20.04.1987 по 05.11.1993, тобто 6 років 6 місяців та 15 днів, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, тобто 1 рік 9 місяців і 2 дні, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 - 1 рік 5 місяців та 29 днів та у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 - 6 років 6 місяців для призначення пенсії за віком.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років, при цьому наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
З огляду на вищезазначене, враховуючи протиправність відмови  відповідача зарахувати до стажу роботи позивачки вищезазначений період роботи, належним способом захисту  є  зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, з часу подання заяви про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період її роботи в Управлінні "Стромпусконаладка" з 20.04.1987 по 05.11.1993, тобто 6 років 6 місяців та 15 днів, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, тобто 1 рік 9 місяців і 2 дні, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 - 1 рік 5 місяців та 29 днів та у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 - 6 років 6 місяців.
Таким чином, суд першої інстанції  прийшов до вірного висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, період роботи з 20.04.1987 по 05.11.1993, у Спільному підприємстві "Украйнабулекспорт" з 11.10.1994 по 12.01.1996, у ТОВ "Наутілус-2" - з 02.01.1999 по 30.06.2000 у ПП "Наутілус-2" з 01.07.2000 по 31.12.2006 та повторно розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують доводи позивачки та суду і не містять доказів, які б свідчили, що позивачка у спірний період не працювла, не набула страхового стажу, а отже не має права на призначення пенсії за віком.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.