КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №758/15370/19                                     Головуючий у І інстанції - Гребенюк В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5965/2021    Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
                                                           ПОСТАНОВА
                                                     ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
06 липня  2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Оніщука М.І.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного міста Києва від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дітей,-
                                                                                  
                                                                  встановив:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.
В обгрунтування позову позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в даний момент перебувають на її утриманні. У 2012 році між позивачем та відповідачем було укладено мирову угоду щодо розміру коштів, які відповідач повинен сплачувати на утримання дітей, водночас, у зв`язку з інфляцією та зростанням потреб дітей, сума аліментів, визначена мировою угодою, є занизькою. Діти мають статус інвалідів, потребують тривалого лікування та реабілітації, у зв`язку з чим, позивач просила стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі однієї третини від частки заробітку (доходів) відповідача.
В подальшому позивач збільшила розмір позовних вимог, зазначила, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому нести більші витрати на утримання дітей, він забезпечений житлом, має високооплачувану роботу, у зв`язку з чим, просила стягнути з нього аліменти у розмірі половини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно.
 Рішенням Подільського районного міста Києва від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено частково. 
Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений на підставі мирової угоди від 02.07.2012 року, визнаної ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року, та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття;
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
 Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів посилається на те, що фактично під зміною способу присудження аліментів відбулося збільшення їх розміру, за відсутності підстав, передбачених ст. 192 СК України.
При цьому матеріальний стан апелянта не дозволяє йому проводити виплати у присудженому розмірі, оскільки він має кредитні зобов`язання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на законність  і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
 Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.
  Судом першої інстанції встановлено, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2004 року по 13.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.11.2004 року (т. 1, а.с. 11), який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року у справі № 2-3993/11 (т. 1, а.с. 14).
Від шлюбу у позивача і відповідача народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1, а.с. 15-16).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 має статус дитини-інваліда (т. 1, а.с. 19). Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 ОСОБА_4 має статус дитини-інваліда (т. 2, а.с. 20). Згідно з довідками ДУ «Інститут патології хребта і суглобів ім. проф. М.І.Сітенка НАМН України» обом донькам встановлено діагноз: недосконалий остеогенез, стан після спадкових патологічних переломів кінцівок, сколіоз грудного відділу (т. 1, а.с. 24-25).
Відповідно до розпоряджень Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.07.2019 року № 641-642, встановлено місце проживання обох дітей з матір`ю (позивачем) (т. 1, а.с. 17-18).
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до якої останній зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу витрати у розмірі 4 000 гривень (тобто по 2 000 гривень на кожну дитину) з подальшою індексацією відповідно до чинного законодавства, але не менше ніж сума двох прожиткових мінімумів, що припадає на відповідний вік, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13).
Змінюючи спосіб стягнення аліментів на визначаючого його на двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, суд виходив з положень 180, 181, 182, 183, вважаючи, що цей розмір є необхідними та достатніми для їхнього розвитку.
Відмовляючи в іншій частині, суд виходив з того, що позивач не позбавлена права звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрат.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Встановлено, що згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 176 Т.1) за період роботи ОСОБА_1 з 01.03.2016 року по 14.09.2016 року в ПАТ «АЙБОКС БАНК» загальна сума нарахованої йому заробітної плати/доходу 11200,00 грн. За період з 10.10.2017 року по 30.09.2020 року в АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОЖНИЙ БАНК» загальна сума нарахованої йому заробітної плати/доходу 1514969,03 грн.
У обох неповнолітніх дітей інвалідність, що підтверджується відповідними висновками № 53 від 25.09.2019 року та № 70 від 01.08.2017 року, діагноз: Недосконалий Остеогенез, II тип, тип наслідування аутосомно-домінантний.
У даних правовідносинах застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни ( позиція Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 р. у справі № 152/100/18).
Розглядаючи зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, також необхідно зазначити й обставини, які враховуються в такому випадку. При цьому названі обставини не залежать від вищезазначених позицій, які склалися щодо необхідності застосування ст. 192 СК України, якщо на меті є збільшення розміру аліментів. 
Під час розгляду позовів про зміну розміру аліментів, зміну способу їхнього присудження, застосовуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становища дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (позиція Верховного Суду України у постанові від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13, у постанові від 14.11.2018 р. у справі № 372/2393/17).
Таким чином встановлено, що після визначеного розміру аліментів на підставі  затвердженої ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року мирової угоди, змінилося як матеріальне становище платника аліментів у бік поліпшення та стан здоров`я дітей. 
Вказані обставини не враховувались при визначенні розміру аліментів у 2021 році та які є підставами для застосування ст.192 СК України в зв`язку з встановленими  судом обставинами. 
За таких обставин, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у частці від заробітку, суд першої інстанції, урахував що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини та дійшов обґрунтованого рішення про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 вказаного Закону).
      Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
     Таким чином, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, доводи апеляційної скарги про неможливість проведення виплат аліментів в такому розмірі є безпідставним, оскільки відповідач спроможний здійснювати такі виплати. 
     Аргументи  апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права вказаних висновків суду не спростовують. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову частково.
 
Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
 
                                                          постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення
 
 Рішення Подільського районного міста Києва від 26 січня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко 
 
                                                                                         М.І. Оніщук