ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 серпня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №577/4888/20 
Номер провадження 22-ц/816/1052/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони:
позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року, в складі судді Рідзевської І.О., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого виготовлено 16 квітня 2021 року, 

                                                          в с т а н о в и в:  

07 грудня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 26 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 66254,90 грн з яких: 63144,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3110,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути на свою користь. 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що під час підписання анкети-заяви від 06 червня 2011 року відповідач уклав договір приєднання, ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування та отримав 21500 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що незважаючи на незазначення процентної ставки в Анкеті-заяві від 06 червня 2011 року, є передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про розмір процентної ставки та штрафів, оскільки разом з Анкетою-заявою відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: розмір та тип процентної ставки, порядок та строк погашення кредиту, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, однак суд на це уваги не звернув. Вказує, що підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н  шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у сумі 16000 грн, розмір якого було збільшено до 21500 (а.с. 14, 16).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умовами та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua», я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.privatbank.ua».   
Тип кредитної картки, її номер, термін дії, сума бажаного кредитного ліміту або інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено.
До кредитного договору банк додав Витяг Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-265, які відповідачем не підписані (а.с. 20-44).
Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н ОСОБА_1 надані кредитки: № НОМЕР_5 - дата відкриття 20.11.2009, термін дії 01/13; № НОМЕР_6 - дата відкриття 29.07.2011, термін дії 04/15; № НОМЕР_1 - дата відкриття 24.12.2013, термін дії 12/15, № НОМЕР_2 - дата відкриття 23.08.2012, термін дії 07/16; № НОМЕР_3 - дата відкриття 25.11.2016, термін дії 05/20; № НОМЕР_4 - дата відкриття 27.08.2020, термін   дії 12/23 (а.с. 15).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої  на ОСОБА_1 , кредитний ліміт було збільшено до 21500 грн (а.с. 14).
27 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-19).
Із виписки за картковим рахунком вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом з серпня 2012 року, банком постійно здійснювалося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості по карті (а.с. 52-61).
Відповідно до розрахунку позивача, станом на 26 жовтня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 66254,90 грн з яких: 63144,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3110,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-13).
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не було доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем у 2011 році на підставі підписаної анкети-заяви будь-яких карток та надання в його розпорядження кредитних коштів на умовах цього конкретного кредитного договору. При цьому зазначив, що надані банком докази на підтвердження досягнення між сторонами у справі домовленості у належній формі щодо істотних умов такого договору, у своїй сукупності не визначають умови кредитного договору між сторонами.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону. 
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту і простроченими процентами.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками.  
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 червня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, а також підписаний відповідачем 27серпня 2020 року паспорт споживчого кредиту.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами  та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 червня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги про погодження сторонами умов кредитування у паспорті споживчого кредиту, оскільки підписаний ОСОБА_1 27 серпня 2020 року паспорт споживчого кредиту не може свідчити про його ознайомлення з такими умовами кредитування при підписанні анкети-заяви від 06 червня 2011 року.
Як вбачається, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 червня 2011 року, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій не зазначені ніякі умови кредитування.
Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних відносин та розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 06 червня 2011 року, банк посилався на узгодження сторонами основних умов кредитування у паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 27 серпня 2020 року, тобто аж через 9 років після підписання анкети-заяви, без зазначення якого саме споживчого кредиту стосується інформація, викладена у цьому паспорті споживчого кредиту. 
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.
Тобто, Законом встановлено обов`язок кредитодавця до укладення договору про споживчий кредит надати споживачу необхідну актуальну інформацію про умови кредитування. У даному випадку підписання позивачем паспорту споживчого кредиту через три роки після підписання самої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не може бути доказом підтвердження погодження з позичальником умов договору кредиту, з якими він ознайомлювався при підписанні анкети-заяви. У період з часу підписання анкети-заяви - 06 червня 2011 року, до підписання паспорту споживчого кредиту - 27 серпня 2020 року, умови кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» могли неодноразово змінюватися.
Також позивач, обґрунтовуючи отриманням відповідачем кредитних карток із встановленим кредитним лімітом на підставі договору б/н від 06 червня 2011 року та надання йому можливості користування кредитними коштами, посилався на довідку (без зазначення дати її видачі) про надання на підставі кредитного договору б/н ОСОБА_1 кредиток № НОМЕР_5 - дата відкриття 20.11.2009, термін дії 01/13; № НОМЕР_6 - дата відкриття 29.07.2011, термін дії 04/15; № НОМЕР_1 - дата відкриття 24.12.2013, термін дії 12/15, № НОМЕР_2 - дата відкриття 23.08.2012, термін дії 07/16; № НОМЕР_3 - дата відкриття 25.11.2016, термін дії 05/20; № НОМЕР_4 - дата відкриття 27.08.2020, термін   дії 12/23 (а.с. 15). При цьому у довідці не зазначено дати кредитного договору, на підставі якого здійснювалася видача цих кредитних карток, чи будь-яких інших ідентифікуючих ознак договору. 
Крім того, із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_5 відбувся 20 листопада 2009 року (тобто, ще до підписання анкети-зави від 06 червня 2011 року), а кредитний ліміт встановлено 23 серпня 2012 року, що викликає обґрунтовані сумніви про те, що ці документи відносяться саме до цього конкретного кредитного договору б/н від 06 червня 2011 року, а не стосуються якихось інших кредитних відносин між сторонами.
Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                      О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                                     О.І.Собина 

                                                                                                                Т.А. Левченко