УХВАЛА

20 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/3447/20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я.,  
перевіривши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_1  
на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 у справі    
за позовом фізичної особи ОСОБА_1 
до Харківської міської ради  
про визнання договору припиненим та скасування державної реєстрації,
ВСТАНОВИВ:

03.09.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 у справі  № 922/3447/20, подана 06.08.2021 через Східний апеляційний господарський суд разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.   
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Як убачається з матеріалів справи, позов у цій справі поданий у 2020 році, і предметом позову є 1) визнання договору оренди землі б/н від 14.02.2008, укладеного між   ОСОБА_1 та Харківською міською радою Харківської області, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18142804 від 15.12.2016, таким, що припинив свою дію; 2) скасування державної реєстрації договору оренди землі б/н від 14.02.2008, укладеного між ОСОБА_1 та Харківською міською радою Харківської області, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18142804 від 15.12.2016. 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 становив 2 102, 00 грн.   
Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви складала  4 204, 00 грн (2 102,00 х 2).
З огляду на викладене при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 8 408, 00 грн (4 204,00  грн х 200%). 
Проте, в порушення зазначених вимог, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
Водночас скаржником заявлено клопотання про звільнення від  сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що отримує пенсію за віком, а розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання даної касаційної скарги перевищує 5% розміру її річного доходу за попередній календарний рік.  
Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №  71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору мотивовано тим, що майновий стан заявника не дозволяє сплатити його в повному розмірі, на підтвердження чого надано довідку органу Пенсійного фонду України № 1429 6248 6384 6414 про розмір виплаченої пенсії за період з січня 2020 року по серпень 2021 року на загальну суму 106    059,63 грн.
Верховний Суд зазначає, що належним доказом існування підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір", є довідка з органу Державної податкової служби України про розмір доходів за попередній календарний рік, яка б підтвердила, що розмір судового збору в цій справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік. Скаржник такої довідки не надав.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 9901/77/20 (п. п. 29, 30).
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №  24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).       
Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі №      28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що      суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
З урахуванням наведеного вище Суд зазначає, що скаржником на підтвердження права щодо звільнення його від сплати судового збору не надано належних доказів та не сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом, що не відповідає вимогам пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України. 
Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Керуючись статтями      234,       290,      292  Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 05.10.2021, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів з дня вручення її скаржникові. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             Ю. Я. Чумак