П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/1428/21 
   Головуючий у 1-й інстанції:  Ковальчук А.М. 
              Суддя-доповідач:  Моніч Б.С. 

08 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про  визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У лютому 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №64206438 від 20 січня 2021 року;
- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що спірні постанови є протиправними, оскільки приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна порушила вимоги статті 24 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ прийнятий до виконання не за місцем проживання позивача, яким є м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, та не за місцем знаходження його майна.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №64206439, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439 - відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22 січня 1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, вчинено виконавчий напис №62642 від 05 жовтня 2020 року, яким звернено стягнення з громадянина ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , який є боржником за кредитним договором 021-078678/13-00938-вкл-к від 23 липня 2013 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ", правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №000474 від 03 лютого 2018 року є товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ - КАПІТАЛ", правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД", далі іменований - стягувач, заборгованість за кредитним договором 021-078678/13-00938-вкл-к від 23 липня 2013 року. Сума заборгованості складає 83634,77 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати з стягувача в розмірі 500 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 84134,77 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД" звернулося до відповідача з заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса. При цьому в заяві вказано, що фактичним місцем проживання боржника - ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 .
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №64206439 від 20 січня 2021 року з примусового виконання виконавчого напису №62642 від 05 жовтня 2020 року, а саме, стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 84134,77 грн.
Водночас відповідач виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439 та про стягнення з боржника основної винагороди від 20 січня 2021 року ВП №64206439.
Позивач, вважаючи вказані постанови протиправними, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що місцем реєстрації боржника, є адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.
Однак, до заяви про примусове виконання рішення стягувач (Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД") додав виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №62642 від 05 жовтня 2020 року, у якому вказано, що місце проживання боржника - АДРЕСА_3 , що територіально відноситься та підпорядкованого приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірі Леонідівні.
Суд зазначає, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.
Положення частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв`язку з частиною 3 статті 26 того ж Закону, щодо відомостей про "місце проживання", "місце перебування" чи "місцезнаходження" особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України "Про виконавче провадження" застосовуються всі три окремих поняття.
Суд вказує, що на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №62642 від 05 жовтня 2020 року, в якому було вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_3 , що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни були всі визначені законом підстави для його відкриття.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 січня 2021 року №64206439 є правомірною, а тому підстави для її скасування відсутні.
Щодо вимоги про скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439 суд зазначає, що ці вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64206439 від 20 січня 2021 року так як, зазначені постанови винесені у межах вказаного виконавчого провадження, а тому також не підлягають скасуванню, оскільки є правомірними.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року та постанови нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтування апеляційної скарги позивач мотивує тим, що зазначена в оскаржуваній постанові виконавця, у графі адреса боржника: АДРЕСА_4 , не відповідає дійсності, тому що дійсною адресою місця проживання позивача є м. Кам`янець-Подільський, а тому вважає, що адреса, яку вказав виконавець є вигаданою, для можливості відкриття виконавчого провадження та безпідставного стягнення з позивача витрат. Зазначає, що дані дії є ознаками шахрайства, з метою отримання у незаконний спосіб коштів.
Позивач звертає увагу, що з копії паспорта видно, що його місце проживання зареєстровано за іншою адресою.
Відтак вважає, що при відкритті виконавчого провадження інформація про місце проживання була відома відповідачу.
Однак, відповідач при відкриття виконавчого провадження всупереч нормам не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна у боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Відповідач, скористався правом подати до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, відповідач зазначає, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни вчинені відповідно до Закону №1404-VIII. Так, у виконавчому написі №62642 від 05 жовтня 2020 року, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_4 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника, знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Крім того, ця адреса також відображена в заяві про примусове виконання рішення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон N 1403-VIII).
Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно частини 2 статті 25 Закону №1403-VIII вказано, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
За змістом статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (надалі - Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
Згідно пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною 4 статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Положеннями пункту 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
З наведеного слідує, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічні висновки щодо застосування згаданих вище норм права викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №804/6996/17 та від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19 та вірно враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
Колегією суддів встановлено, що виконавчим округом відповідача є місто Київ. Тому, відповідач має право здійснювати дії щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріуса, в тому числі і щодо відкриття виконавчого провадження, при умові що місце знаходження майна боржника або місцем реєстрації боржника є місто Київ.
Із матеріалів справи встановлено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач (Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛАНД") додав виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №62642 від 05 жовтня 2020 року, у якому вказано, що місце проживання боржника АДРЕСА_4 , що територіально відноситься та підпорядкованого приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірі Леонідівні.
Судова колегія звертає увагу, що відповідно до копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 , його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, згідно договору №1000430765 від 23 липня 2013 року також вказано, що позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, при відкритті виконавчого провадження інформація про місце реєстрації позивача була відома відповідачу.
У оскаржуваній постанові відповідачем адресою боржника вказано: АДРЕСА_4 . Однак, відомості про проживання позивача за адресою у м. Києві документально не підтверджені.
В той же час слід вказати, що відомості, які містяться у заяві стягувача про примусове виконання виконавчого документа мають довідковий характер.
Таким чином, враховуючи, що зареєстроване місце проживання позивача знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача, у нього не було повноважень щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису.
Вказана у виконавчому написі інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання (перебування) боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 5 статті 24 Закону №1404-VII, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Водночас відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надала доказів виконання ним вимог частини 5 статті 24 Закону №1404-VII щодо з`ясування з достовірних джерел інформації про місце проживання та наявність боржника у відповідному виконавчому окрузі.
При цьому колегія критично ставиться до доводів апелянта на те, що Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIIІ, передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, Законом №1404-VIIІ саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1404-VIIІ.
Таким чином, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Інформація щодо місця проживання може бути встановлена різними шляхами, зокрема і на підставі документів, які подані стягувачем разом із виконавчим документом.
Відповідно до положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
При цьому, матеріали виконавчого провадження, не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач має зареєстроване місце проживання або проживає у місті Києві.
Окрім того відомостей про наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи також не додано.
Таким чином, суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав у приватного виконавця приймати до виконання спірний виконавчий напис. На момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володів конкретною інформацією, а тому відповідачем порушено вимоги щодо територіальної діяльності з відкриття виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі №640/25005/19.
Відтак, постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №64206438 від 20 січня 2021 року є неправомірною та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439 суд зазначає, що ці вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64206439 від 20 січня 2021 року так як, зазначені постанови винесені у межах вказаного виконавчого провадження, а тому також підлягають скасуванню.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки, що викладені в рішенні суду першої інстанції та є підставами для його скасування.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
У силу пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №64206438 від 20 січня 2021 року;
Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20 січня 2021 року ВП №64206439. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі  08 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Сторчак В. Ю.