Справа № 308/14624/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
10 серпня 2021 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,
за участі секретаря: Кекерчень М.І.,
за участі представників сторін - Ковальчук О.В., Гринихи Т.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2020 року, головуючий суддя Малюк В.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
       АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 30.09.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 052Є/V-U. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 12500 [Долар США] на термін до 26.09.2013 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Позивач зазначає, що відповідач не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 
ОСОБА_2 взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 29.10.2019 року має заборгованість в розмірі 11926,54 дол. США., яка складається з наступного: 1039,54 дол. США – заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3976,36 дол. США – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6333,21 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 9,98 дол. США – штраф (фіксована частина); 567,46 дол. США – штраф (процентна складова).
В забезпечення виконання зобов`язання за Договором 052Є/V-U між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалась перед позивачем солідарно з ОСОБА_2 відповідати за виконання обов`язку, згідно умов кредитного договору.
За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 052Є/V-U в розмірі 11 926,54 дол. США., а також судові витрати у розмірі 4483,19 грн.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №052Є/V-U від 30.09.2008 року у розмірі 6055,44 дол. США, яка складається з наступного: 1039,54 дол. США – заборгованість за кредитом; 3976,36 дол. США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 1039,54 дол. США – пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, що за курсом 25,06 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.10.2019 року складає 151 749,33 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 4483,19 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2020 року заяву  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2020 року – залишено без задоволення. 

       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 

   У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

       Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Судом встановлено, що 30.09.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (кредитна угода) 052Є/V-U.
       Згідно п.1.2, п.1.4 Договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 12500 Долар США на споживчі цілі
       Відповідно до п. 1.3 Договору термін повернення кредиту до «26.09.2013» року.
       Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
       Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       В забезпечення виконання зобов`язання за Договором 052Є/V-U між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, яка відповідно до п.6 Договору зобов`язалась перед позивачем солідарно з ОСОБА_4 відповідати за виконання свого обов`язку, згідно умов кредитного договору.
       Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       Згідно із частиною четвертою статті 559ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
       Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Позичальнику кредит у розмірі, встановленому Договором.
       Проте, ОСОБА_2 всупереч умовам Договору, а також вимог ст.ст.509, 526, 1054ЦК України взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує.
       В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1ст. 611 ЦК України).
       Згідно з ч.1 та ч. 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
       Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» при порушенні позичальником строків платежів по якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 9,98 дол. США (фіксована частина) та 567,46 дол. США (процентна складова).
       З наданого Банком суду розрахунку слідує, що у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань, станом на 29.10.2019 року він має заборгованість за кредитним договором 052Є/V-U від 30.09.2008 року у розмірі 11926,54 дол. США, яка складається з наступного: 1039,54 дол. США – заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3976,36 дол. США – заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6333,21 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 9,98 дол. США – штраф (фіксована частина); 567,46 дол. США – штраф (процентна складова).
       Пунктом 1.3 Договору передбачено, що термін повернення кредиту й окремих частин становить не пізніше 26.09.2013 року. Згідно п.4.3 Договору при порушенні позичальником якого не будь із зобов`язань по погашення кредиту позичальник сплачує Банку відсотки в розмірі 40 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: 
На думку апелянта банк при зверненні у 2019 році з даним позовом до суду пропустив строк позовної давності, який слід відраховувати з останнього платежу за договором 052Є/V-U, позичальник ОСОБА_5 здійснив 04.09.2015 року в сумі 1063 грн. 
За правилами ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовні давність тривалістю в один рік; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі предявлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256. 257. ст. 258 ч. 1. ч. 2 п. 1. ст. 260. ст. 261 ч.ч. 1. 5. ст. 264. ст. 266. ст. 267 ч.ч. 1-4 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 , не скористався своїм правом передбаченим ст. 267 ЦК України, до винесення рішення у справі. Заяву до суду про застосування позовної давності не подавав. Така заява була подана до апеляційного суду.
За приписами ст. 267 ч. 3 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, заява про застосування позовної давності може бути зроблена стороною в спорі лише на стадії розгляду справи судом першої інстанції до постановлення відповідного судового рішення. 
У постанові від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та постанові від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15 Верховний Суд України сформулював правову позицію про те, шо суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції; нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції; той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності; оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність застосування позовної давності не можуть братися апеляційним судом до уваги.
Як вбачається з п.6.8 кредитного договору №052Є/V-Uтермін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки — пені, штрафів за цією Угодою встановлено сторонами тривалістю 5 років.
Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
       Згідно статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема 04.09.2015 року внесено платіж на погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, правильність якого не оспорюється. Вказане свідчить, що в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності.
Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Отже, останній платіж здійснено у вересні 2015 року, позов банком подано у грудні 2019 року, а відтак строк позовної давності (5 років, відповідно до п.6.8 кредитного договору) по даним вимогам не пропущено.
       Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 18 серпня 2021 року.

Головуючий 

Судді