Ухвала
 
15 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 607/12893/17
провадження № 61-11527ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 червня 2004 року він на підставі договору купівлі-продажу № 1-1143 придбав земельну ділянку для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,11 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 04 травня 2006 року на вказану ділянку оформлений державний акт на право власності серії ЯБ №241995, який зареєстрований у Книзі реєстрації записів державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010664402485. Власником суміжної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і зареєстрована за кадастровим номером 6125289800:02:001:0667, площею 0,0721 га, є ОСОБА_3 , яка самовільно здійснила захоплення його частини земельної ділянки, знесла бетонові стовпчики та здійснює незаконне будівництво будинку, користуючись земельною ділянкою без належних правових підстав. 
 
Позивач просив усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти знести будівлю, побудовану на земельній ділянці, яка належить йому відповідно до державного акту на право власності на землю.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що права позивача не є порушеними, оскільки саме неправильне визначення координат поворотних точок земельної ділянки ОСОБА_1 призвело до порушення меж та накладення земельних ділянок з кадастровим номером 6125289800:02:001:0667 та 6125289800:02:001:0155. Докази порушення прав позивача відповідачем шляхом зведення будівлі на його земельній ділянці відсутні, судом не встановлено факту розташування збудованої ОСОБА_4 будівлі на частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 та такі доводи позивача спростовуються висновками проведених у справі судових земельно-технічних експертиз.
 
07 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляду до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову    суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї   статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі заявник не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення, що свідчить про невиконання вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У поданій касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак