ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року  
м. Черкаси   
  	  	
справа № 711/6581/20  провадження № 22-ц/821/1564/21 категорія 311000000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Черкаський державний технологічний університет;
представник Черкаського державного технологічного університету – адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаського державного технологічного університету на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаського державного технологічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
В обґрунтування позову вказувала, що наказом № 21-к від 21 січня 2019 року вона була звільнена з посади помічника ректора Черкаського державного технологічного університету на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з формулюванням «у зв`язку із нез`явленням на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності». На даний час вона перебуває на обліку у Службі зайнятості. 
Також вказувала, що 26 червня 2020 року на її картковий банківський рахунок у ПриватБанку від ЧДТУ під назвою банківської операції «Заробітна плата» надійшли грошові кошти у сумі 218 грн. 38 коп., які є недоплаченою при звільненні заробітною платою, а саме, виплатою недоплачених за листопад 2016 року коштів заробітної плати.
Як вбачається із розрахункового листка за листопад 2016 року, при виплаті їй (позивачці) заробітної плати за листопад 2016 року, із її заробітної плати було відраховано 271 грн. 28 коп., однак наказу чи іншого розпорядчого документу, на підставі якого були зроблені вказані відрахування, видано не було і факт їх незаконного утримання був встановлений Управлінням Держпраці у Черкаській області під час інспекційного відвідування у червні 2020 року, про що було видано припис, який добровільно виконаний ЧДТУ шляхом перерахування на її картковий банківський рахунок недоплачених коштів заробітної плати за листопад 2016 року в сумі 218 грн. 38 коп., з вирахуванням податків та загальнообов`язкових платежів.
Оскільки остаточний розрахунок після звільнення з нею (позивачкою) був проведений тільки 26 червня 2020 року, то затримка розрахунку при звільненні складає 357 робочих днів.
Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні здійснюється відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, про що, зокрема, зазначено у підпункті «л» пункту 1 Порядку № 100.
Як зазначено в абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у випадку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середньомісячна заробітна плата, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата. Тобто, її середньоденний заробіток має бути визначений виходячи із заробітної плати за два місяці перед звільненням. Проте, вказаний період (два календарні місяці перед звільненням) не може бути взятий для розрахунку її середнього заробітку для виплати за затримку розрахунку при звільненні, оскільки у період з 30 листопада 2016 року по 21 січня 2019 року вона не мала жодного робочого дня і, відповідно, не отримувала заробітну плату. Так: з 30 листопада 2016 року до 18 квітня 2018 року позивачка перебувала у вимушеному прогулі у зв`язку із її незаконним звільненням; з 18 квітня 2018 року до 01 серпня 2018 року вона перебувала у вимушеному прогулі через не виконання ЧДТУ рішення суду про поновлення на роботі; з 01 серпня 2018 року по 03 серпня 2018 року - перебувала на лікарняному; з 06 серпня 2018 pоку пo 15 вересня 2018 року - перебувала у відпустці; з 17 вересня 2018 року по 21 січня 2019 року - перебувала на лікарняному. Тож, визначення середньоденної заробітної плати позивачки має здійснюватись на підставі абз. 4 п. 2 та передостаннього абзацу п. 4) Порядку № 100, тобто виходячи із її посадового окладу, як помічника ректора, який станом на листопад 2016 року (останній місяць нарахування їй заробітної плати) був 3 617 грн. А відтак, відповідно, її середньоденна заробітна плата складає 164 грн. 40 коп. (3 617 грн. : 22 робочі дні).
Згідно з п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Тож, виходячи із середньоденної заробітної плати, визначеної з її (позивачки) посадового окладу на дату її фактичної роботи в ЧДТУ, із посадового окладу за листопад 2016 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 357 робочих днів складає 58 690 грн. 80 коп. (164 грн. 40 коп. х 357 робочих днів).
Крім того, вказує, що у період з листопада 2016 року до червня 2020 року в ЧДТУ відбулось підвищення посадових окладів, в тому числі збільшився і посадовий оклад помічника ректора, на посаді якого вона перебувала до звільнення.
Пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, що, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), яку розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Тож, для проведення розрахунку стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні її (позивачки) середньоденний заробіток, визначений з посадового окладу помічника ректора, станом на листопад 2016 року, має бути скорегований на коефіцієнт підвищення посадового окладу помічника ректора станом на червень 2020 року. Однак, на даний час їй не відомий посадовий оклад помічника ректора, який був у червні 2020 року, оскільки відповідні відомості на її запит з ЧДТУ їй надані не були.
Тому, просила стягнути з Черкаського державного технологічного університету на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2019 року по 25 червня 2020 року в сумі 58 690 грн. 80 коп.
17 березня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 був поданий до суду уточнений (остаточний) розрахунок суми позовних вимог, відповідно до якого середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.01.2019 року по 25.06.2020 року складає 111 428 грн. 66 коп., виходячи з її середньоденної заробітної плати в розмірі 312 грн. 13 коп. (312 грн. 13 коп. х 357 робочих днів). 
19 березня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 була подана до суду заява про зменшення позовних вимог, в якій вона просить суд стягнути з Черкаського державного технологічного університету на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з урахуванням принципу співмірності в загальній сумі 11 142 грн., що складає 10 % від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 11 142 грн. та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в судовому засіданні було повністю доведено ту обставину, що відповідачем – Черкаським державним технологічним університетом своєчасно не було проведено розрахунок із позивачкою ОСОБА_1 і такий розрахунок був проведений лише 26 червня 2020 року, тому суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є законними та підлягають до задоволення.
Період затримки повного розрахунку при звільненні з позивачкою ОСОБА_1 був перевірений судом та визнаний таким, що складає 357 робочих днів (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), з 22 січня 2019 року по 25 червня 2020 року включно (26 червня 2020 року проведений остаточний розрахунок), що не заперечувалося і самим відповідачем, тому до стягнення з відповідача – Черкаського державного технологічного університету на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за вказаний вище період. 
Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає до стягнення із відповідача на користь позивачки визначений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року (в редакції чинній на момент звільнення позивачки) був перевірений судом та визнаний правильним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Черкаський державний технологічний університет просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2021 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати покласти на позивача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд належним чином не надав оцінку доказам, що були надані сторонами у справі. 
Зазначено, що встановлення Управлінням Держпраці у Черкаській області порушень законодавства при проведенні повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 могло б бути підставою для задоволення позовних вимог у випадку, коли ОСОБА_1 зверталася безпосередньо до Черкаського державного технологічного університету з вимогою провести такий розрахунок, а останній відмовився та проігнорував таку вимогу. Проте, звернень від ОСОБА_1 до університету не надходило, відповідно і порушень з боку університету щодо невиплати середнього заробітку не вбачається.
За таких підстав, Черкаський державний технологічний університет вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення, яке не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а відтак рішення суду підлягає до скасування як незаконне. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 остання зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.
Вказано, що в судовому засіданні було повністю доведено факт порушення відповідачем законодавства щодо виплати всіх належних сум при звільненні позивача, доводи того, що ОСОБА_1 повинна була безпосередньо звернутися до університету за виплатою всіх сум нічим не спростовують вину університету, що була доведена в судовому засіданні, а тому рішення суду повинно залишатися в силі, а апеляційна скарга без задоволення.

1.Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20 жовтня 2015 року працювала на посаді помічника ректора Черкаського державного технологічного університету.
Наказом Черкаського державного технологічного університету № 21-к від 21 січня 2019 року за підписом в.о. ректора ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 була звільнена з посади помічника ректора ЧДТУ на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за не з`явлення на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд (з 17 вересня 2018 року) внаслідок тимчасової непрацездатності, що стверджується відповідним наказом (а.с. 39). 
Крім того, вказаним про звільнення була передбачена виплата компенсації за 50 календарних днів невикористаної відпустки, виплата якої була проведена в січні 2019 року, що стверджується розрахунковим листом за січень 2019 року № 131992 (а.с. 106). 
Також, судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахункової відомості за листопад 2016 року, на підставі коригуючого табеля обліку робочого часу за жовтень 2016 року (в якому 10 жовтня 2016 року відображено як прогул, а. с. 44), з позивачки ОСОБА_1 було утримано 271 грн. 28 коп. за жовтень 2016 року (а.с. 11, 45, 66). 
Однак, у червні 2020 року, під час інспекційного відвідування Черкаського державного технологічного університету Управлінням Держпраці у Черкаській області, були виявлені порушення трудового законодавства, зокрема, встановлено факт неправомірності утримання із заробітної плати позивачки ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 271 грн. 28 коп., оскільки таке утримання не відповідає вимогам ст. 127 КЗпП України та ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та було внесено припис від 22.06.2020 року № ЧК 279/365/АВ/П про усунення виявлених порушень (а.с. 53-55). 
Таким чином, був встановлений та підтверджений факт, що на день звільнення позивачки ОСОБА_1 їй не була здійснена виплата всіх сум, що належали їй до виплати Черкаським державним технологічним університетом. 
25 червня 2020 року на виконання вказаного припису Управління Держпраці у Черкаській області від 22 червня 2020 року № ЧК 279/365/АВ/П, ректором Черкаського державного технологічного університету Григор О.О. винесено наказ № 195-к, яким визначено позивачці ОСОБА_1 , помічнику ректора університету 10 жовтня 2016 року – вважати робочим днем та нарахувати заробітну плату за один робочий день – 10 жовтня 2016 року в розмірі 271 грн. 28 коп. (а.с. 64). 
Вказані кошти з вирахуванням податків та загальнообов`язкових платежів складали 218 грн. 38 коп. та 26 червня 2020 року були зараховані на картковий рахунок позивачки ОСОБА_1 , відритий в АТ КБ «ПриватБанк», що стверджується випискою з даного рахунку за період з 26 червня 2020 року по 27 червня 2020 року (а.с. 13).
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки остаточний розрахунок після звільнення позивачки ОСОБА_1 з нею був проведений лише 26 червня 2020 року, то затримка розрахунку при звільненні складає 357 робочих днів.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Згідно ст. 116 КЗпП України встановлено, що відповідач повинен був у день звільнення ОСОБА_1 виплатити всі належні їй суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану нею суму, однак цього не зробив, про що представник відповідача не заперечив під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). 
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці».
Відповідно до ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України).
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
В разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП).
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та наявних доказів дійшов висновку, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що в порушенні прав позивачки ОСОБА_1 на своєчасне отримання при звільненні всіх належних їй виплат відсутня вина відповідача. 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про те, що доводи відповідача про відсутність у нього можливості без звернення колишнього працівника, рішення суду чи припису управління Держпраці в Черкаській області нарахувати і виплатити грошові кошти є необґрунтованими та такими, що не виключають відповідальності роботодавця.
Також, є правильним висновок суд першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що повний розрахунок із позивачкою ОСОБА_1 не був проведений не з вини відповідача, оскільки позивачка, яка не працювала в останній робочий день, листом ЧДТУ повідомлялася про необхідність прибуття до Університету для проведення повного розрахунку, однак такий лист повернувся не отриманим за закінченням терміну зберігання. 
При цьому, районним судом було правильно враховано, що такий лист не був отриманий позивачкою ОСОБА_1 оскільки вона продовжувала перебувати на лікарняному до 22 січня 2020 року, що стверджується листком непрацездатності (а.с. 38). 
Крім того, зазначені обставини не перешкоджали відповідачу здійснити такий розрахунок із позивачкою по інших сумах, які підлягали до виплати при звільненні останньої. Зокрема, згідно наказу ЧДТУ №21-к від 21 січня 2019 року до виплати позивачці підлягала, в тому числі і компенсація за 50 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 39), і така компенсація була виплачена позивачці в січні 2019 року, а також були виплачені лікарні. Вказана обставина стверджується розрахунковим листом за січень 2019 року (а.с. 106). 
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що спірна сума – 271 грн. 28 коп., на яку не був проведений розрахунок із позивачкою, була утримана саме відповідачем – ЧДТУ із заробітної плати позивачки у листопаді 2016 року на підставі коригуючого табелю, і вона була виплачена (відшкодована) позивачці лише на підставі припису про усунення виявлених порушень №ЧК 279/365/АВ/П, виданого 22 червня 2020 року Державною службою України з питань праці, на підставі якого відповідачем і був винесений наказ № 195-к від 25 червня 2020 року про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за один робочий день – 10 жовтня 2016 року в розмірі 271 грн. 28 коп. (а.с. 53-55, 64). Зазначене вказує на наявність спору між сторонами щодо виплати позивачці вищевказаної суми, який був врегульований тільки після здійснення відповідної перевірки Державною службою України з питань праці та винесення Припису. Тому сам факт нез`явлення позивачки до бухгалтерії ЧДТУ (на лист від 21 січня 2019 року) не міг вплинути на проведення вищевказаної виплати. 
Таким чином, враховуючи, що відповідачем – Черкаським державним технологічним університетом своєчасно не було проведено розрахунок із позивачкою ОСОБА_1 і такий розрахунок був проведений лише 26 червня 2020 року, висновок суду про те, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є законними та підлягають до задоволення є правильним.
Судом вірно визначено період затримки повного розрахунку при звільненні з позивачкою ОСОБА_1 , який складає 357 робочих днів (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), з 22 січня 2019 року по 25 червня 2020 року включно (26 червня 2020 року проведений остаточний розрахунок), що не заперечується і самим відповідачем, до стягнення з відповідача – Черкаського державного технологічного університету на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за вказаний вище період. 
Абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року (в редакції чинній на момент звільнення позивачки), у випадку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середньомісячна заробітна плата, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата. 
Відповідно до абз. 4 п. 2 вищезгаданого Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. 
В свою чергу, останнім абзацом пункту 4 вищевказаного Порядку визначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Відповідно до п. 10 вищевказаного Порядку, у випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. 
Судом першої інстанції встановлено, що оскільки позивачка ОСОБА_1 в останні два місяці, які передували її звільненню, а також в попередні два місяці не працювала, а перебувала на лікарняному в зв`язку з чим не отримувала заробітну плату, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, відповідно визначення її середньоденної заробітної плати необхідно здійснювати виходячи із посадового окладу помічника ректора станом на день її звільнення, який має бути скоригований на коефіцієнт підвищення посадового окладу помічника ректора станом на червень 2020 року (на день проведення виплати). 
Як вбачається із матеріалів справи посадовий оклад помічника ректора на день звільнення позивачки ОСОБА_1 складав 5 377 грн., а кількість робочих днів в ЧДТУ у листопаді-грудні 2018 року складала 41 день (у листопаді – 22 дні, у грудні – 19 днів). Відповідно середньоденна заробітна плата позивачки складала 262 грн. 29 коп., виходячи із розрахунку: 5 377 грн. х 2 : 41 день = 262 грн. 29 коп. 
Також із матеріалів справи вбачається, що посадовий оклад помічника ректора у період затримки розрахунку при звільненні позивачки збільшився з 5 377 грн. до 6 416 грн., тобто збільшився на 1,19.
Таким чином середньоденна заробітна плата позивачки ОСОБА_1 має бути скоригована на коефіцієнт підвищення заробітної плати, який складає 1,19. Відповідно скоригована середньоденна заробітна сплата позивачки складає 312 грн. 13 коп., виходячи із розрахунку: 262 грн. 29 коп. х 1,19 = 312 грн. 13 коп. 
Виходячи із середньоденної заробітної плати позивачки – 312 грн. 13 коп. та періоду затримки розрахунку – 357 днів, суд першої інстанції правильно встановив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки складає 111 428 грн. 66 коп. 
При цьому судом правильно враховано і висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29 червня 2019 року у справі №716/9584/15-ц та від 17 березня 2020 року у справі №569/6583/16-ц про те, що з урахуванням принципів співмірності суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 177 КЗпП, і що таке зменшення має залежити від розміру недоплаченої суми. Відповідно висновок суду про те, що до стягнення із відповідача – ЧДТУ на користь позивачки ОСОБА_1 має підлягати сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в значно меншому розмірі, ніж первісно просила позивачка, та який би відповідав принципам співмірності є правильним. 
Враховуючи що сама позивачка, із врахуванням вищезгаданих висновків Верховного Суду, зменшила свої позовні вимоги та просила стягнути із відповідача на її користь 1/10 частину від вище розрахованої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме просила стягнути з відповідача на її користь 11 142 грн., що буде відповідає принципам розумності, справедливості, співмірності, тому суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення із відповідача – ЧДТУ на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку саме в розмірі 11 142 грн. 
Крім того, висновок суду в частині розподілу судових витрат є також правильним, перевірений судом апеляційної інстанції та визнаний таким, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував всі обставини справи надав їм відповідну оцінку та дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). 
Європейський суд з прав людини  наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Черкаського державного технологічного університету залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко        

                                                                       Л.В. Нерушак