ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року	Львів	Справа № 300/3541/20 пров. № А/857/7006/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Улицького В.З. та Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату основної і додаткової пенсій (суддя суду І інстанції: Григорук О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.01.2021р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

03.12.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо непроведення їй перерахунку основної та додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеної до І категорії, інваліду II групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
зобов`язати пенсійний орган здійснити ОСОБА_1 , із 26.06.2020р. перерахунок пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеної до І категорії, інваліду II групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткові- пенсії у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком (а.с.1-5).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.17-18).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2021р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.35-39).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.58-61).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, що надання Уряду України права встановлювати порядок та розміри застосування норм ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, суперечить сукупності приписів ч.1 ст.16, ч.1 ст.50 та п.1 ч.1 ст.92 Конституції України.
До подібного висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2019р. у справі № 7-р(ІІ)2019.
Тобто, суперечність (невідповідність) приписів ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна бути очевидною з урахуванням тієї кількості рішень Конституційного Суду України, в яких зазначено про недопустимість парламенту делегувати повноваження Уряду України.
Під час вирішення спору суд першої інстанції не врахував норм Конституції України щодо неконституційності надання Кабінету Міністрів /КМ/ України повноважень встановлювати розмір виплат, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.75-81, 86-90).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Івано-Франківською обласною державною адміністрацією 29.08.2019р. (а.с.13).
Також позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. як одержувач пенсії, яку їй призначено, як особі з інвалідністю III групи з 05.12.1994р., а з 24.12.1999р. - як особі з інвалідністю II групи (захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС) в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивач звернулася до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою від 04.06.2020р. щодо нарахування та виплати пенсії позивачу в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.8-9).
З результатом розгляду звернення позивача пенсійний орган скерував відповідь № 1787-1794/К-02/8-0900/20 від 26.06.2020р., в якій повідомив про те, що пенсія позивачу нарахована відповідно до норм чинного законодавства (а.с.10-11).

Окрім цього, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2010р. у справі № 86926/09/9104 апеляційну скаргу Управління ПФ України в Галицькому районі Івано-Франківської обл. задоволено частково, а постанову Галицького районного суду від 09.10.2009р. у справі № 2-а-5482/2009 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано Управління ПФ України в Галицькому районі Івано-Франківської обл. (правонаступником якого є відповідач) провести перерахунок та виплатити в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, як особі яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 60 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст.50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з врахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.07.2008р. із послідуючим перерахунком її у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян, з урахуванням виплачених сум.
Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 22.06.2010р.
На виконання зазначеного рішення суду пенсійний орган провів перерахунок державної і додаткової пенсії позивача за період з 01.07.2008р. по 31.08.2010р. в сумі 85908 грн. 22 коп. Зазначена сума була включена у відомість на серпень 2010 року для виплати після надходження коштів з державного бюджету (розпорядження № 124887 від 18.08.2010р.).

Станом на 01.06.2020 розмір пенсії ОСОБА_1 при середньомісячному заробітку 7817 грн. 04 коп. та відсотку втрати працездатності 60 % становить 5069 грн. 82 коп., а саме пенсія по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків – 4690 грн. 22 коп.; додаткова пенсія інваліду II групи з числа ліквідаторів ЧАЕС першої категорії – 379 грн. 60 коп.

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з приписів ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які викладені в нових редакціях, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених КМ України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМ України з відповідних питань.
Крім цього, як зазначено в судовому рішенні, вихідним критерієм розрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. При цьому, іншого нормативно - правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Пунктом 26 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Таким чином, КМ України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення пенсій, передбаченої вказаним Законом.
Також суд першої інстанції покликався на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 та від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 щодо правомірності (конституційності) регулювання КМ України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також стосовно можливості зміни держаною механізму реалізації передбачених законами соціально - економічних прав через неможливість їх фінансового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно ст.49 цього Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ч.4 ст.54 наведеного Закону в редакції до 01.01.2008р. в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.
Стаття 50 згаданого Закону передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», що набрав чинності з 01.01.2015р., внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зокрема, текст ст.ст.50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено у такій редакції: 
«Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України» (ст.50 цього Закону).
Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань (ст.54 названого Закону).

Таким чином, Законом України № 76-VIII від 28.12.2014р. викладено норми ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в нових редакціях, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Вихідним критерієм розрахунку пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі /БК/ України.
Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України був доповнений зазначеним пунктом згідно з Законом України № 79-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01.01.2015р.

Таким чином, КМ України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення основної та додаткової пенсії, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зазначені положення Закону України № 79-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» неконституційними не визнавались, положення постанови КМ України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також є чинними.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 наголосив на тому, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Згідно рішення № 3-рп/2012 від 25.01.2012р. Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.96, п.п.2, 3, 6 ст.116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання КМ України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, нормативно-правові акти, які видані КМ України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Постановою КМ України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який застосовував відповідач при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу у спірний період.
Пунктами 11, 13 цієї постанови визначено, що мінімальний розмір пенсії становить для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особам з інвалідністю II групи, складає 379 грн. 60 коп.
Отже, оскільки розмір і порядок отримання виплат за ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у спірний період визначається КМ України, тому відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу її пенсії за ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, пенсії позивачу як особі, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за спірний період виплачуються відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, а правомірність виплати пенсій згідно постанови КМ України № 745 від 06.07.2011р. та № 1210 від 23.11.2011р. підтверджена рішеннями Конституційного Суду України.

          В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача і заперечення відповідача, наведені в позовній заяві та відзиві на неї, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність заявленого позову та відсутність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2021р. в адміністративній справі № 300/3541/20 залишити без задоволення, а вказані рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	І. В. Глушко  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 18.08.2021р.