Ухвала
 
27 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 335/9691/19
 
провадження № 61-10370ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заяволяли самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А., ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.
 
Визнано недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27 лютого 2018 року, укладений між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. за реєстровим № 78 за: кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 1336?125, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
іпотечним договором від 28 грудня 2005 року № 1336-125І, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідченого 28 грудня 2005 року ОСОБА_3 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.
 
Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2021 року касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
У липні 2021 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 липня 2021 року, з яких вбачається, що недоліки усунуто заявником.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 вересня 22018 року у справі № 909/968/16, провадження № 12-97гс18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 335/9691/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 25 серпня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян