КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 753/20776/20                                               Головуючий 1 інстанція - Коренюк А.М.   
Провадження № 22-ц/824/5469/2021                       Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
16 червня 2021  року                                                                    м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:               Суханової Є.М.,
            суддів:                                     Сержанюка А.С., Мостової  Г.І.,
            за участю секретаря:            Карпенка В.Р.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Беженцева Федора Володимировича на рішення Дарницького районного суду м. Києва  від  13 січня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва  з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року, який рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року розірвано. 
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. 
Вказує, що відповідач працює, має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі - 6 750 грн. 00 коп., 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва  від  13 січня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрованого/проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), починаючи з 01 січня 2021 року, щомісячно й до повноліття дочки, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, те, що сторони домовилися у позасудовому порядку про добровільну сплату коштів на утримання дитини у розмірі 3000 грн., щомісячно, вказує, що такої домовленості дотримується.
Зазначає, що  будь-яких доказів, що позивач погоджувала з відповідачем витрати на утримання дитини у розмірі, що перевищує 25% від заробітної плати відповідача, стороною позивача не надано. Більш  того, згоди на витрату сторони позивача на послуги няні у розмірі 6000 грн., щомісячно  зі стороною відповідача не узгоджувалося.
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При цьому, як зазначено в ст. 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Це положення також відображене в ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно з якою батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
Судом першої  та апеляційної інстанції було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року, який рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року розірвано.( а.с. 13-14)
Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. (а.с. 12)
Оскільки батько дитини працює/має дохід, надає матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини згідно усної домовленості між сторонами про добровільну сплату у розмірі 3 000 грн. 00 коп., однак позивачка вважає, що така сума не є достатньою для належного утримання дитини, оскільки щомісячно нею несуться на утримання дитини кошти в сумі 13 500 грн., тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, визначивши його розмір у твердій грошовій сумі - 6 750 грн. 00 коп., що становить половину витрат, які нею щомісячно несуться на утримання дочки.
Задовольняючи частково позові вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а також врахував, що матеріальне становище платника аліментів є стабільним тобто він є працевлаштованим  з січня 2010 року по тепернішій час в ТОВ «Оптіла-Фарк лтд» на посаді начальника сектору, щомісячно отримує заробітну плату в середньому у розмірі 18 686 грн. (без вирахування податків та зборів, визначених законом), а тому підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі немає, оскільки він має сталий щомісячний заробіток/дохід.
Однак, з висновками суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька, колегія суддів повністю погодитись не може, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно зі ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявністьрухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платникааліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратнийрозмір прожиткового мінімуму працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.
Колегія суддів, звертає свою увагу на те, що, суд першої інстанції ухвалив рішення не у відповідності до заявлених позовних вимог, оскільки позивач просила стягувати тверду грошову суму, відповідно до закону, а не "не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".
Натомість суд, задовольняючи частково  позов, вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісячно й до повноліття дитини, але не менше , ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що аліменти на утримання дитини мають бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, має місце лише у тому разі, якщо аліменти стягуються у виді певної частки від доходу ( заробітку)платника аліментів, а не при визначенні виду стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Таким чином, суд першої інстанції змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі  позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При  цьому судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором батьків, разом з яким проживає дитина.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.
Оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи те, що заробіток (дохід) відповідача достатній для сплати мінімального рекомендованого розміру аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК України, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної скарги та приходить до висновку щодо стягнення  розміру аліментів в твердій грошовій сумі з відповідача у розмірі  5 300 грн. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.    
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                                               ПОСТАНОВИВ:
           Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Беженцева Федора Володимировича   задовольнити частково.
           Рішення  Дарницького районного суду м. Києва  від  13 січня 2021  року скасувати в частині стягнення аліментів.
            Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
            Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, (ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 ), зареєстрованого/проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь  ОСОБА_2 (ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 ), зареєстрованого/проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 300 (п`ять тисяч триста гривень)  починаючи з 01 січня 2021 року, щомісячно й до повноліття дочки.
           В решті рішення суду залишити без змін.
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
 
             Головуючий:                                             Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  А.С. Сержанюк
                                                                                 Г.І. Мостова