ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р.	Справа № 440/7061/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
представників сторін: позивача - Ворони О.А., відповідача - Шимки М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 05.04.21 року по справі № 440/7061/20
          за позовом            Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс"  
          до            Головного управління ДПС у Полтавській області                    
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "КВАНТ ПЛЮС" (далі по тексту – ТОВ «Квант плюс», позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту – відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 0000070506 від 17.09.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 845016, грн.
Позовні вимоги обґрунтувані протиправністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення про зменшення розміру від`ємного значення по податку на додану вартість внаслідок невірного тлумачення чинного законодавства України, безпідставного встановлення за наслідками позапланової виїзної перевірки неможливості фактичного здіййснення господарської діяльності між ТОВ «Квант плюс» з ТОВ "Крінтекс Трейд" та ПП "Паладіум -360", які повністю підтверджені первинними бухгалтерським документами, мали реальний характер, викликали зміни в структурі активів платника податку, за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та надають право позивачу на формування податкового кредиту. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від  25.03.2021 по справі № 440/7061/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" (вул. Конституції, 13, м. Полтава, 36020; код ЄДРПОУ 31618527) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014; код ЄДРПОУ 43142831) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17 вересня 2020 року № 0000070506.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014; код ЄДРПОУ 43142831) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Плюс" (вул. Конституції, 13, м. Полтава, 36020; код ЄДРПОУ 31618527) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12675,24 грн. (дванадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень двадцять чотири копійки).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 440/7061/20, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про нереальність господарських взаємовідносин ТОВ «Квант плюс» з ТОВ «Крінтекс трейд» за січень 2020 року та ПП "Паладіум -360" в період з грудня 2019 по лютий 2020 року у зв`язку з встановленням у вказаних контрагентів за наслідками позапланової виїзної перевірки відсутності: власних основних засобів та найманих працівників, можливості для виробництва товару або іншого реального джерела введення в обіг товару у перевіряємому та попередніх звітних періодах, інформації щодо орендованих складських приміщень у зазначеному періоді та відповідно до ЄРПН непридбання послуг із залученням сторонніх осіб, послуг з експлуатації основних засобів та оренди складських приміщень, наявністю в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації по кримінальному провадженню за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 27 та ч.2 ст. 212 КК України про накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, активами - сумами ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ ТОВ «Крінтекс трейд», відповідності підприємства критеріям ризиковості платника податків, що на думку контролюючого органу свідчить про безпідставність віднесення ТОВ «Квант плюс» до складу податкового кредиту по рядку 17 податкової декларації за червень 2020 року суми по взаємовідносинах з ТОВ «Крінтекс трейд» та ПП «Паладіум – 360».
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що зазначені в акті перевірки документи за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу україни не можуть вважатись документами на підтвердження даних податкового обліку і звітності позивача, оскільки ТОВ «Квант плюс» при їх складанні порушено норми частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україн" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
Представник позивача, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні її вимог, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі №440/7061/20 – залишити без змін, як законне та обґрунтоване.  
Вважає, що відповідачем жодним чином не обґрунтувано порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права та не наведено переконливих доводів на спростування аргументації суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга носить формалізований характер. Відповідні докази на підтвердження реальності фінансово-господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Крінтекс трейд» та ПП «Паладіум-360», надані до суду першої інстанції під час судового розгляду справи, за наслідками якого висновки контролюючого органу, що викладені в акті перевірки, не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими судом первинними бухгалтерськими документами позивача, які в свою чергу також були предметом перевірки, а тому твердження апелянта про те, що вказані документи за змістом п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не можуть вважатись належними та достатніми для відображення в податковому обліку і звітності ТОВ «Квант плюс» за червень 2020 року суми податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Крінтекс трейд» та ПП «Паладіум – 360», є виключно припущеннями останнього та ґрунтуються на хибному розумінні норм податкового законодавства.
Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного, навантажувально-розвантажувального обладнання, найманих працівників не є свідченням фактичного невиконання операції, оскільки підприємство для виконання взятих на себе зобов`язань, не завжди повинно мати у власності значну кількість працівників, основні засоби та транспорт, враховуючи, що звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг.
Наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента по ланцюгу постачання, а також податкової інформації з інформаційно-аналітичних баз відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, не повинні братися до уваги, як безумовні критерії оцінки реальності господарських операцій, оскільки під час складення таких документів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту та використання податкової інформації з відображенням окремих відомостей, не є беззастережним доказом нереальності господарських відносин в розумінні процесуального Закону.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю  "Квант Плюс" зареєстровано як юридична особа 08 серпня 2001 року номер запису 1 588 120 0000 002781 (т.1 а.с. 12).
Основним видом діяльності ТОВ "Квант Плюс" є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
У період з 06.08.2019 року по 12.08.2019 року ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 05.08.2020 року № 1087 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Квант Плюс" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за червень 2020 року, про що контролюючим органом 21.08.2020 року складено акт № 444/16-31-05-06/31618527, за висновками якого встановлено порушення платником податків: пп. "а" п. 198.1 ст. 198, абзаців 1-3 п. 198.2, абзаців 1,2 п. 198.3, абзацу 3 п. 198.6 ст. 198, абзаців 2,3 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 845016 грн (том 1, а.с. 22-56).
На підставі висновків акту перевірки № 444/16-31-05-06/31618527 ГУ ДПС у Полтавській області 17 вересня 2020 року прийнято податкове повідомлення - рішення № 0000070506 про зменшення ТОВ "Квант Плюс" розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 845016 грн (том 1, а.с.21).
Позивач  не  погодившись із податковим повідомленням - рішенням від 17 вересня 2020 року № 0000070506, звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що діяльність позивача за спірний період відповідає умовам укладених договорів поставки товару та свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку; господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, містять всі необхідні реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства та рух його активів, що в свою чергу спростовує висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для висновків ГУ ДПС у Харківській області про порушення позивачем - п.п. "а" п. 198.1 ст. 198, абзаців 1-3 п. 198.2, абзаців 1,2 п. 198.3, абзацу 3 п. 198.6 ст. 198, абзаців 2,3 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, викладених в акті перевірки № 444/16-31-05-06/31618527 від 21.08.2020 року в частині завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 845016 грн та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 845016 грн, слугувало твердження контролюючого органу про відсутність реальності господарських операцій між ТОВ "Квант плюс" та його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю "Крінтекс Трейд", Приватним підприємством "Паладіум-360" з огляду на неможливість здійснювати такими підприємствами господарських операцій у вказаному періоді, у зв`язку відсутністю інформації щодо орендованих складських приміщень, придбання послуги із залучення сторонніх осіб та послуги з експлуатації основних засобів та оренди складських приміщень, враховуючи кількість та різноманітність придбаних та реалізованих контрагентами товарів, а також у зв`язку з висновком контролюючого органу про надання ТОВ «Квант плюс» документів до перевірки, які не можуть за змістом п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності.
Колегія суддів вважає такі висновки відповідача необґрунтованими та такими, що не є підставою для зменшення позивачеві податкового кредиту, від`ємного значення та донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Виходячи зі змісту пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1 статті 193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
У пункті  198.6 статті 198 ПК України міститься застереження, відповідно до якого не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201  цього  Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього  Кодексу  (абзац другий пункту  198.6 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.
За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, формування від`ємного значення та обов`язок формування податкових зобов`язань обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання та реалізація цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом  201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга  статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”).
Вказане також закріплене у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено  наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88  та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі по тексту - Положення № 88), згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.
Згідно зі  статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, при цьому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у спірний період позивач здійснював господарські відносини з ТОВ "Крінтекс Трейд" та ПП "Паладіум-360".
З приводу реальності господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Крінтекс Трейд» за січень 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
15.01.2020 року між ТОВ «Квант плюс» (Покупець) та ТОВ «Крінтекс трейд» укладено Договір поставки № 1501/20-П, на виконання умов якого ТОВ «Крінтекс трейд» на підставі видаткових накладних від 17.01.2020 за № № 143 та 144 реалізовано на адресу ТОВ «Квант плюс» товарно-матеріальні цінності (Товар) на загальну суму 1 231 839,87 грн, в т.ч. ПДВ відповідно 97 333,32 грн та 107 973,32 грн (том 1 а.с.223, 225).
Транспортування вищевказаного товару здійснювалось за рахунок Покупця - ТОВ «Квант плюс», з залученням третіх осіб на підставі укладеного з ФОП ОСОБА_1 договору № 03/20 від 02.01.2020, що підверджується товарно-транспортними накладними від 17.01.2020 №№ 143, 144 ( том 1 а.с.224, 226, 227).
За результатами здійснення господарської операції з надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_1 з перевезення товару, придбаного у ТОВ «Крінтекс трейд», між ТОВ «Квант плюс» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) був підписаний Акт виконаних робіт про здійснення вантажних перевезень від 17.01.2020 (том 1 а.с. 230).
Розрахунок за отримані послуги з перевезення вантажу здійснений ТОВ «Квант плюс» в повному обсязі на підставі рахунку № 17014 від 17.01.2020, що підтверджується платіжним дорученням № ГФ3451 від 14.08.2020 (том 1 а.с. 229, 231).
За фактом першої події поставки товару ТОВ "Крінтекс Трейд" виписані податкові накладні від 17.01.2020 за № 244 та №245, які зареєстровано в ЄРПН (том 2 а.с. 5-8).
З бухгалтерської довідки ТОВ «Квант плюс» вбачається, що станом на 25.06.2021 у ТОВ «Квант плюс» існує кредиторська заборгованість перед ТОВ «Крінтекс Трейд» на суму 1231839 грн 87 коп. по договору поставки № 1501/20-П від 15.01.2020.
Колегією суддів встановлено, що товар, придбаний ТОВ «Квант плюс» в межах Договору поставки №1501/20-П від 15.01.2020, в подальшому був реалізований на адресу контрагентів в межах відповідних господарських договорів.
Так, за договором поставки № 0103-7/17 від 01.03.2017, укладеного між ТОВ «Квант плюс» (Постачальник) та КДП «НМУ «ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ» (Покупець) (том 2 а.с. 85), відбулося постачання товару (труба НКТ 73,5x5 мм гр. міцн. Е, висаджена, в кількості 14,6 т), що підтверджується видатковою накладною № 248 від 01.04.2020 та актом приймання-передачі №248 від 01.04.2020 (том 2 а.с. 92).
За результатами здійснення господарської операції з постачання товару ТОВ «Квант плюс» на користь КДП «НМУ «ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ», позивачем складена та подана на реєстрацію в ЄРПН податкова накладна № 51 від 01.04.2020, яка зареєстрована в ЄРПН за № 9086905893 (том 2 а.с. 96).
Розрахунок за отриманий товар КДП «НМУ «ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ» здійснений у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 30.07.2020 (том 2 а.с. 95).
На підставі договору поставки № 2008/20-ТІ від 20.08.2020, укладеного між ТОВ «Квант плюс» Постачальник) та ТОВ «ТОРГІНДУСТРІЯ» (Покупець) (том 2 а.с. 74) здійснено постачання товару (труба насосно-компресорна НКТ діам. 73,02x5,51, в кількості 18,03 т), що підтверджується видатковою накладною № 1033 від 26.10.2020 та актом приймання-передачі №1033 від 26.10.2020 (том 2 а.с. 78).
За результатами здійснення господарської операції з постачання товару ТОВ «Квант плюс» на користь ТОВ «ТОРГІНДУСТРІЯ», позивачем складена та подана на реєстрацію в ЄРПН податкова накладна № 104 від 26.10.2020, яка зареєстрована в - ЄРПН за № 9285652080 (том 2 а.с. 82).
Розрахунок за отриманий товар ТОВ «ТОРГІНДУСТРІЯ» здійснений в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 944 від 23.11.2020 (том 2 а.с. 81).
Щодо реальності здійснення господарських операцій з ПП «ПАЛАДІУМ-360» за січень-лютий, червень 2020 року, колегією суддів встановлено наступне.
02.09.2019 між ТОВ «Квант плюс» (Покупець) та ПП «Паладіум-360» (постачальник) укладено Договір поставки № 0209/19/КВ (том 1 а.с.109), в межах якого ПП «Паладіум-360» на користь ТОВ «Квант плюс» поставлено товар на загальну суму 3 917 938,55 грн, що підтверджується видатковими накладними від 15.01.2020 №№ 95, 97, 98, 99, від 28.02.2020 №№ 279, 281, 282, від 29.05.2020 №№ 964, 965, від 17.06.2020 №№ 1001, 1002, 1065, від 30.06.2020 №№ 1094, 1100, 1101, 1102, 1103, 1104, 1108, 1152, 1153 та актами прийому-передачі товару від 15.01.2020 №№ 95, 97, 98, 99, від 28.02.2020 №№ 279, 281,282, від 29.05.2020 №№ 964, 965, від 17.06.2020 №№ 1001, 1002, 1065, від 30.06.2020 №№ 1094, 1100, 1101, 1102, 1103, 1104, 1108, 1152, 1153, а також копії податкових накладних від 15.01.2020 (том 1 а.с. 112-187, том 2 а.с. 9-73).
В подальшому зазначений товар ТОВ «Квант плюс» був переданий на безоплатне зберігання ПП «Паладіум-360» в межах укладеного між сторонами Договору зберігання № 0209/ЗБ-ПЛД від 02.09.2019 (том 1 а.с.188, 189), що підтверджується відповідними актами приймання-передачі майна на зберігання, наданими до матеріалів адміністративної справи (том 1 а.с. 191-222).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на дату закінчення перевірки платника податків контролюючими органами розрахунок за отриманий товар здійснений не був.
Разом з цим, 06.07.2020 між ТОВ «Квант плюс» та ПП «Паладіум-360» була підписана Додаткова угода № 1 до Договору поставки № 0209/19/КВ від 02.09.2020, якою Сторони погодили графік погашення ТОВ «Квант плюс» заборгованості перед ПП «Паладіум-360» за отриманий товар в межах Договору поставки № 0209/19/КВ від 02.09.2019 в сумі 3917938,55 грн (том 2 а.с. 174).
07.07.2020 засновником ТОВ «Квант плюс» було ухвалено рішення № 98, яким вирішено здійснити виділ з ТОВ «Квант плюс» шляхом створення юридичної особи - ТОВ «ОПТІМА- СЕРВІС-ПЛЮС» (адреса місця знаходження: вулиця Конституції, 13, Шевченківський район, місто Полтава, 36000) із переданням йому згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків ТОВ «Квант плюс», без припинення останнього (том 2 а.с. 176).
ТОВ «Квант плюс» на адресу ПП «Паладіум-360» було надіслано повідомлення про намір здійснити передачу заборгованості ТОВ «Квант плюс» перед ПП «Паладіум-360» в сумі 3 917 938,55 грн за розподільчим балансом виділу нової юридичної особи (том 2 а.с.178).
Листом б/н від 31.07.2020 ПП «Паладіум-360» було повідомлено ТОВ «Квант плюс», що ПП «Паладіум-360» не заперечує проти передачі зобов`язань ТОВ «Квант плюс» зі сплати заборгованості по Договору поставки № 0209/19/КВ від 02.09.2019 в сумі 3 917 938,55 грн новоствореній в процесі процедури виділу юридичній особі - ТОВ «ОПТІМА-СЕРВІС-ПЛЮС» (том 2 а.с. 179).
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» ПП «Паладіум-360» вимоги щодо надання забезпечення виконання зобов`язання та дострокового припинення або виконання зобов`язання (зобов`язань) перед кредитором та відшкодування збитків не заявлено. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
19.11.2020 року здійснено державну реєстрацію виділу з ТОВ «Квант плюс» нової юридичної особи на підставі рішення одноособового учасника Товариства, з урахуванням затвердженого Розподільчого балансу виділу нової юридичної особи на 30.09.2020 року, та державну реєстрацію нової юридичної особи ТОВ «ОПТІМА- СЕРВІС-ПЛЮС» шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 2 а.с.183).
27.11.2020 ТОВ «Квант плюс» було проведено інвентаризацію майна, переданого на відповідальне зберігання ПП «Паладіум-360» (том 2 а.с. 185-198), а 30.11.2020 майно, передане на зберігання ПП «Паладіум-360», було повернуто зі зберігання ТОВ «Квант плюс», що підтверджується відповідними актами приймання- передачі майна зі зберігання (том 2 а.с.199-230) та цією ж датою зазначене майно було переміщено на центральний склад ТОВ «Квант плюс» за адресою м. Полтава, провулок Спортивний, 4, що підтверджується накладними на переміщення від 30.11.2020 №№ 15, 16 ,17 та товарно-транспортними накладними від №№ 1,2,3 (том 2 а.с.231-243).
Позивачем пояснено суду, що зазначений товар був придбаний ТОВ «Квант плюс» частково з метою його подальшої реалізації та в більшій кількості з метою використання для забезпечення господарської діяльності ТОВ «Квант плюс».
Так, ТОВ «Квант плюс» має у володінні та розпорядженні транспортні засоби в кількості 42 шт. На підтвердження до матеріалів справи залучена інформація про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (том 2 а.с. 103-110).
Також, 01.10.2019 ТОВ «Квант плюс» було здійснено зміну фактичного місця знаходження товариства, оскільки в новому приміщенні планувалось проведення відповідних ремонтних робіт, що зумовило придбання будівельних та пов`язаних з цим матеріалів (Договір оренди нежилого приміщення № 1 А-І від 01.02.2019 - старе приміщення, Договір оренди офісного приміщення № 011019/Оф від 01.10.2019 - нове приміщення) (том 2 а.с. 99). У зв`язку з запровадженням карантину керівництвом ТОВ «Квант плюс» було прийнято рішення про тимчасове відкладення проведення ремонтних робіт, внаслідок чого товар залишився на складі.
Колегія суддів зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України  “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 2.4 Положення № 88  спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Слід зауважити, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до  статті 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  статтею 73 КАС України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що право платника довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежене поданням виключно тих доказів, що надавалися ним контролюючому органу. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Крім цього, вимоги частини четвертої  статті 9 КАС України  зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 806/434/16, від 18 листопада 2019 року у справі № 815/1088/15, від 31 березня 2020 року у справі № 140/10/19, від 21 травня 2020 року у справі №560/391/19.
За таких обставин, необхідно надати оцінку усім документам, наданим позивачем до матеріалів справи, в тому числі тим документам, що не були надані до перевірки, однак у своїй сукупності підтверджують реальний характер господарських операцій позивача та його контрагентів за спірний період.
Припущення відповідача про відсутність у контрагента ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, є неприйнятним для висновку про нереальність господарських операцій без надання належних та допустимих доказів.
Як зазначалось вище, підґрунтям для висновку про фіктивність господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами слугували відомості автоматичних баз даних ДПС та наявна у них податкова інформація щодо контрагентів позивача, з якої встановлено певні ознаки нереальності здійснення контрагентами позивача господарських операцій.
Проте, колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, оскільки позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та податкового законодавства, а тому не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Отже, платник податків, який придбав товар та або/послуги (роботи) в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом або постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає практиці Європейського суду з прав людини: рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 (заява №803/02) у справі “Інтерсплав проти України”; рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 (заява №3991/03) “Справа БУЛВЕС проти Болгарії”; рішення Європейського суду з прав людини від 18.03.2010 (заява №6689/03) у справі “Бізнес Супорт Центр” проти Болгарії”.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел.
Отже, в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.
Разом з тим, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій.
Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.
Податкова інформація, яка міститься в інформаційних базах ДФС, без проведення відповідної податкової перевірки платника податку не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Вказаний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17.
Посилання відповідача на відсутність у контрагентів позивача значних трудових ресурсів також не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єктів господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам. 
Крім того, враховуючи, що товар постачався силами позивача, недостатність у контрагентів найманих працівників, не є обставиною, яка може вказувати на сумнівний характер таких угод.   
При наданні оцінки доводам контролюючого органу про неправомірність визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, а також правильності обрахування суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду ТОВ «Квант плюс» за наслідками господарських операцій з ТОВ «Крінтекс трейд», щодо якого в ЄДРСР міститься інформація по кримінальному провадженню № 32017000000000147 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 27 та ч.2 ст. 212 КК України, про накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, у зв`язку з наявністю у підприємства ознак фіктивності, колегія суддів враховує, що на час розгляду даної адміністративної справи не існує обвинувального вироку суду в межах вищезазначеного кримінального провадження. Крім того, ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 20.03.2020 по справі №1-кс/755/1552/20, якою і було накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, активами - сумами ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ ТОВ «Крінтекс трейд», прийнято через два місяці після здійснення поставки товару позивачу та не стосується безпосередньо господарської операції за спірний період.
В свою чергу, формальне посилання фіскального органу на існування досудового розслідування в межах кримінального провадження не може бути підставою для висновків щодо нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та таким контрагентом.
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04.02.2020 по справі № 2а-5188/11/137927.01.2020 по справі № 2040/5325/18, від 22.01.2020 по справі № 1740/2174/18, від 19.09.2019 по справі № 820/9977/13-а, від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 28.08.2018 по справі № 810/2880/16.
Колегія суддів відмічає, що сам факт порушення кримінальної справи або проведення певних слідчих дій у ній (арешт майна, отримання тимчасового доступу до документів) в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах по справі № 809/1139/17 від 05.06.2018, № 816/809/17 від 27.03.2018, № 822/2348/16 від 15.05.2018, відповідно до якої сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Наявність кримінального провадження, що перебуває у правоохоронних органів, що здійснюють його розслідування за фактом фіктивного підприємства може мати юридично-правове значення, але не виключно, у випадку наявності вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, як такі, що є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відсутність в матеріалах справи таких судових рішень унеможливлює прийняття доводів скаржника щодо ненадання судами належної оцінки наявності кримінального розслідування.
Згідно із ч. 2  ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, а колегією суддів при виконанні вимог ст.9 КАС України не виявлено.
З огляду на встановлені обставини у цій справі та досліджені докази, колегія суддів вважає правомірним віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «Крінтекс трейд» та ПП «Паладіум-360», яке вплинуло в подальшому на визначення від`ємного значення по податку на додану вартість по реальним господарським операціям з вищевказаними контрагентами, які повністю підтверджені відповідними первинними документами, набутими у зв`язку із купівлею товарів та, відповідно, подальшою реалізацією таких товарів, а висновки про порушення позивачем вимог п.п."а" п. 198.1 ст. 198, абзаців 1-3 п. 198.2, абзаців 1,2 п. 198.3, абзацу 3 п. 198.6 ст. 198, абзаців 2,3 п. 201.10 ст.201 ПК України в частині завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2020 року на суму 845016 грн та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 845016 грн такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно з ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцію  та законами України.
На виконання вимог ч. 2  ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності   суб`єкта  владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, у справі, що розглядається, відповідач не довів правомірності прийнятого  податкового повідомлення-рішення від 17.09.2020 № 0000070506, що є підставою для його скасування.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 440/7061/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  07.07.2021 року