КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 204/5888/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/7863/2021 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 червня 2021 року                                                   місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М.,  розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, орган опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, 
В С Т А Н О В И В :
20 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - орган опіки та піклування Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, орган опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, неповнолітня ОСОБА_3 , 2006 року народження, де, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 31.10.2019, просить позбавити          ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 . 
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 25 вересня 2004 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 524, який розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2009 року.
В шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_1  народилася донька - ОСОБА_3 , яка з народження проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. 
Позивач займається вихованням, навчанням дитини, забезпечує її харчуванням, лікуванням та необхідним доглядом, піклується про її фізичний та духовний розвиток, у той час, як батько дитини - ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Крім того, позивачка зазначає, що відповідач її покинув на першому місяці її вагітності та повернувся коли дитині було півроку, після чого знову покинув сім`ю коли дитині виповнився один рік, та з цього часу він не бачив дитину та не відвідував її, не цікавився її життям, не виховував, в тому числі матеріально не допомагав утримувати дитину. 
При цьому, позивачка місце проживання не змінювала, та перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу не створювала. 
Позивачка також зазначає, що у 2010 році вона подала позов про стягнення аліментів, які відповідач 8 років не сплачував. 
Після внесення змін до законодавства України в частині стягнення аліментів, державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у правах виїзду за межі України, користуванні вогнепальною зброєю та керування транспортним засобом. 
Сума боргу за цей час склала 99 440,19 гривень. 
Після винесення виконавцем заборон, відповідач з`явився з вимогою відмовитись від заборгованості по аліментам, при цьому, він не цікавився життям доньки та чинив перешкоди для виїзду її за кордон. 
Ні відповідач, ні його батьки не відвідали дитину, не привітали її з днем народження або іншим святом. 
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року цивільну справу було передано на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року позов задоволено повністю і позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено про те, що з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі №476 від 16 липня 2020 року, вбачається, що органи опіки та піклування вважають за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 . 
Аналізуючи обставини цієї справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що поведінка відповідача вказує на те, що він не виявляє батьківського піклування щодо доньки, не займається та не бажає займатися її вихованням, утриманням та належним доглядом, жодних дій для цього не вживає.
Пояснення дитини, свідків свідчать про те, що, не приймаючи жодної участі у житті дочки, не підтримуючи спілкування, не турбуючись про її духовний розвиток та освіту, відповідач тривалий час ухиляється від виховання дочки, що також створює перешкоди у виконанні цих обов`язків позивачкою, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, необхідно позбавити відповідача його батьківських прав. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неврахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні.
При цьому, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити. 
Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 11 липня 2009 року ( а.с. 155 т. 1, а.с. 47 т. 2 ).
При цьому, позивачка і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ,  яке видане 16 серпня 2006 року ( а.с. 9 т. 1 ).
Дитина сторін - ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з позивачкою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.14, 15, 16 т. 1 ).
Відповідно до довідки від 20.05.2019 № 295, ОСОБА_3 навчається в 7-Б класі НВК №12 в м. Дніпро ( а.с. 17 т. 1 ).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з       ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття чи до зміни матеріального становища сторін, починаючи  з  10  лютого  2010  року    ( а.с. 52 т. 1 ).
25 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевичем О.В., у зв`язку з тим, що боржником ОСОБА_1 не виконується рішення суду про стягнення аліментів ( стягувач ОСОБА_2 ), наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, а саме сума заборгованості станом на 01.09.2018 становить 99 440,19 грн., винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми заборгованості по аліментам, що становить 49 720,10 грн. ( а.с. 13 т. 1 ).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено, змінено розмір аліментів, визначений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2010 року та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_2 , в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку ( доходу ), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного  віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 127-128 т. 1 ).
Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину органу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 30 травня 2019 року, з`ясовано, що індивідуальні потреби дитини, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, лікуванні, розумовому та духовному розвитку, навчанні, дозвіллі, здоров`ї задоволені на достатньому рівні. 
Одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів ( а.с. 14 т. 1 ).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 16 липня 2020 року № 476, комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітньої дитини      ОСОБА_3 . 
У висновку зазначено, що батько дитини проживає за адресою: АДРЕСА_2 , травалий час свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не створює належних умов для розвитку природних здібностей, не готує дитину до самостійного життя, він злісно ухиляється від виховання дитини ( а.с. 191 т. 1 ).
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач   ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2   з сім`єю, до складу якої, окрім нього, входять дружина і троє дітей, усього 5 осіб ( а.с. 52, 55, 142  т. 1 ). 
При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 140 т. 1 ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 141 т. 1 ).
Відповідно до довідки ТОВ «ДК-ОІЛ ПЛЮС» від 21 лютого 2020 року №1, ОСОБА_1 працює в ТОВ «ДК-ОІЛ ПЛЮС» на посаді комерційного агента з 25 листопада 2019 року ( а.с. 146 т. 1 ).
Відповідно до копій квитанцій Укрпошти та випаски з банківського рахунку АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач перераховував позивачці аліменти на доньку ( а.с. 156-161, 162-183 , 184 т. 1, а.с. 18-23, 24-45, 46 т. 2 ).
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.10.2018 по 31.10.2018, виданої Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби 16.11.2018 №42983, ОСОБА_1 сплатив заборгованість по аліментам в сумі 77 397,09 грн. та виконавчий збір. 
Станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість відсутня ( а.с. 185 т. 1 ). 
Окрім цього, згідно копії заяви ОСОБА_1 до управління - служби у справах дітей виконкому Чечелівської районної у м. Дніпрі ради поданої у травні 2019 року, ОСОБА_1 , як батько неповнолітньої ОСОБА_3 , не надає своєї згоди  на виїзд доньки за межі кордонів України, всі дії щодо його доньки просив вирішувати в його присутності ( а.с. 36  т. 1 ).
Відповідно до нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 від 20.11.2017, останній надав згоду на тимчасовий виїзд його доньки до Арабської Республіки Єгипет ( а.с. 186 т. 1 ).
З огляду на ухилення відповідача, з точки зору позивачки, від виконання  обов`язків по вихованню дитини 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до   суду  із названим  позовом ( а.с. 2-7 т. 1 ).
При вирішенні зазначеного спору між сторонами суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне правове обґрунтування свого рішення.  
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII ( далі - Конвенція про права дитини ), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. 
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки ( втрата прав, заснованих на спорідненості ) як для батька так і для дитини ( стаття 166 СК України ). 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. 
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ( заява № 31111/04 ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини ( параграфи 57, 58 ). 
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року         ( заява № 10383/09 ), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими ( параграф 100 ). 
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. 
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі   № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. 
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки не є обов`язковим для суду     ( частини 5, 6 стаття 19 СК України ), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом - таких висновків дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19.
Суд апеляційної інстанції, з огляду на викладене, дійшов висновку про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, як батько дитини, має бажання спілкуватись з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заперечує проти позбавлення його батьківських прав й бажає приймати участь у вихованні дитини, що свідчить про його інтерес до дитини. 
Разом із тим, батько не самоусунувся від покладених на нього обов`язків, надає доньці матеріальну допомогу, цікавиться її життям та розвитком, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. 
При цьому, ненадання відповідачем один раз згоди на тимчасовий виїзд за кордон своєї дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав на дитину. 
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, саме в інтересах дитини.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена, належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано. 
Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 164 СК України, а також неврахування зазначених ним правових висновків Верховного Суду при його ухваленні, та висновків Європейського суду з прав людини, з точки зору суду другої інстанції, повністю підтвердились зазначеними судом апеляційної інстанції доказами, які віднесені ним до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Відтак, суд другої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про залишення заявлених позовних вимог без задоволення, на підставі положень ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути  з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у сумі 1 152,60 грн     ( а.с. 6, 61а т. 2 ) , відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368,  374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                             П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, орган опіки та піклування - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про залишення заявлених позовних вимог без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 152,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                А.С. Сержанюк 
 
Судді:                                                                           Г.І. Мостова 
  
                                                                                           Є.М. Суханова