Справа № 133/2619/14-ц
Провадження № 22-ц/801/1533/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року	Справа № 133/2619/14-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Публічного  акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року, ухвалене у складі судді Проця В. А. в приміщенні суду в м. Козятин, - 
в с т а н о в и в :

У 2014 році Публічне  акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушив умови кредитного договору. 
У зв`язку із зазначеним порушенням, відповідач станом на 22 червня 2014 року має заборгованість 11838,02 грн, з них : 1258,47 заборгованість за кредитом; 6017,14 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3522,50 грн заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн штраф (фіксована частина); 539,91 грн штраф (процентна складова).
Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2008 року станом на 22 червня 2014 року в розмірі 11838,02 грн., з них : 1258,47 заборгованість за кредитом; 6017,14 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3522,50 грн заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн штраф (фіксована частина); 539,91 грн штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 лютого 2008 року в  розмірі – 11838 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 02 копійки та 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання за кредитним договором б/н від 16 лютого 2008 року у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість станом на 22 червня 2014 року в розмірі 11838, 02 гривень на користь позивача.
26 лютого 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич А. О., подано заяву про перегляд заочного рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року /а. с. 2-13, провадження 2-п/133/6/21/.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич А. О., про перегляд заочного рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення /а. с. 73-75, провадження 2-п/133/6/21/.
Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич А. О., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано проплати здійсненні відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначається, що наданий позивачем розрахунок не відповідає умовам договору, оскільки за розрахунками відповідача сума заборгованості по процентам, з огляду на досягнуто між сторонами домовленість щодо розміру процентів (24 % на рік), становить 2280 грн.
За положеннями пункту 3 частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації понад 50 %, у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що веде до визнання даної умови договору недійсною.
Також в апеляційній скарзі міститься посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яку просить врахувати відповідач суд апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції не застосував положення статті 233, 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки.
Крім цього, одночасне застосування трьох видів штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності суперечить частині першій статті 61 Конституції України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
02 вересня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли письмові пояснення АТ КБ «ПриватБанк» щодо безпідставності апеляційної скарги. Одночасно з письмовими поясненнями АТ КБ «ПриватБанк» надано, серед – іншого, копію позовної заяви, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16 лютого 2008 року станом на 22 червня 2014 року, заяву від 16 лютого 2008 року, Умови та правила надання банківських послуг.
Ознайомившись із письмовими поясненнями АТ КБ «ПриватБанк» та наданими письмовими доказами, суд апеляційної інстанції враховуючи положення пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, частину другу статті 367 ЦПК України, дійшов висновку про їх прийняття.
У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Рой В. Л. просив відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити заочне рішення без змін.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Рой В. Л., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Відповідно до укладеного договору № б/н від 16 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв`язку із зазначеним порушенням, відповідач станом на 22 червня 2014 року має заборгованість 11838,02 грн, з них : 1258,47 заборгованість за кредитом; 6017,14 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3522,50 грн заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн штраф (фіксована частина); 539,91 грн штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання за кредитним договором б/н від 16 лютого 2008 року у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованість станом на 22 червня 2014 року в розмірі 11838,02 гривень на користь позивача.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково не ґрунтується на обставинах справи, зроблено за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1258,47. Наявність зазначеної заборгованості відповідачем не спростовано.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 6017,14 грн, по пені та комісії за користування кредитом в розмірі 3522,50 грн; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн штраф (фіксована частина) та 539,91 грн штраф (процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 лютого 2008 року, посилався на заяву, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що витяг з Умов та правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені (комісії) та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 лютого 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (2014 році), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Заява, підписана ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 лютого 2008 року, містить домовленість сторін про сплату процентів по ставці 2 % в місяць на залишок заборгованості /а. с. 53/.
Домовленості сторін про сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту заява від 16 лютого 2008 року не містить.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні в справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України позовні вимоги про стягнення заборгованість по пені та комісії за користування кредитом в сумі 3522,50 грн; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі : 500 грн штраф (фіксована частина) та 539,91 грн штраф (процентна складова), оскільки між сторонами не було домовленості щодо нарахування пені, комісії та штрафів, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Вінницький апеляційний суд вважає такими, що заслуговують також на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що погоджений між сторонами розмір процентів за користування кредитним коштами становив 24 % річних, тоді як позивачем нараховано на заборгованість по тілу кредиту в сумі 1258,47 грн проценти в розмірі 6017,14 грн (за період з 16 лютого 2008 року по 22 червня 2014 року), що більше як в чотири рази перевищує тіло кредиту.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що наведений АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості по процентам не ґрунтується на погодженому між сторонами розміру процентів, є завищеним, адже з розрахунку заборгованості слідує, що за нарахований період розмір процентів, перевищує 24 % річних від суми заборгованості, який був погоджений між сторонами.
Відповідно до письмових пояснень, АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що ОСОБА_1 за період з 10 квітня 2008 року по 31 березня 2009 року вносились кошти на погашення боргу в сумі 940 гривень. Також відповідачем 16 січня 2021 року, 12 лютого 2021 року, 17 березня 2021 року були внесені в рахунок погашення заборгованості кошти у розмірі 1655,36 грн, 1876,87 грн, 1753,21 грн. Проте, в період з 31 березня 2009 року по 16 січня 2021 року жодних погашень заборгованості не здійснювалось. Відповідачем відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів на спростування, наданих позивачем доказів погашення заборгованості відповідачем.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 22 червня 2014 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 березня 2009 року складала 1258,47 грн по тілу кредиту та 476,76 грн по процентам за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 22 червня 2014 року.
Враховуючи те, що розрахунок заборгованості по процентам, наданий позивачем, не ґрунтується на погодженій між сторонами процентній ставці 24 % річних, оскільки перевищує погоджену між сторонами проценту ставку, суд апеляційної інстанції наводить власний розрахунок заборгованості по процентам за період з 31 березня 2009 року по 22 червня 2014 року, що становить 1580,50 грн /розрахунок 1258,47 (тіло кредиту) х 24 % (погоджена між сторонами процентна ставка) : 365 (кількість днів у році) х 1910 (кількість днів прострочення за період з 31 березня 2009 року по 22 червня 2014 року) = 1580,50 грн/.
Отже, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» становить 2057,26 грн. /розрахунок 476,76 (заборгованість по процентам станом на 31 березня 2009 року/ + 1580,50 (заборгованість по процентам за період з 31 березня 2009 року по 22 червня 2014 року) = 2057,26 грн/.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи наведене, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 16 лютого 2008 року станом на 22 червня 2014 року в сумі 3315,73 грн, з них : 1258,47 грн заборгованість за кредитом, 2057,26 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.
       Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову за подання позовної заяви в сумі 68,21 грн. /розрахунок 243,60 х 28 % (задоволена частина позову) = 68,21 грн/.
Окрім цього, суд враховує те, що відповідачем були понесенні витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції в сумі 454 грн /а. с. 1/, та за подання апеляційної скарги в сумі 365,40 грн. /а. с. 14/, тому з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір в сумі 717,01 грн. /розрахунок 454+365,40 = 819,40 х 72 % (задоволена частина) = 717,01 грн/.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За таких обставин, з АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі /розрахунок 717,01 – 68,21 = 648,80 грн/.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2008 року станом на 22 червня 2014 року в розмірі 3315 (три тисячі триста п`ятнадцять) гривень 73 копійки, з них : 1258 (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім) гривень 47 копійки заборгованість за кредитом, 2057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 26 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 648 (шістсот сорок вісім) гривень 80 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.