П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/609/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б. 
          Суддя-доповідач:  Курко О. П. 

14 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. 

за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представника відповідача: Бондар О.І.,      

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  10 листопада 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 17121,90 (сімнадцять тисяч сто дванадцять гривень 90 копійок). В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 10 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 120/609/20-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.   
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії  до свого провадження; призначено справу до апеляційного розгляду на 14 липня 2021 року о 13:45 в залі судового засідання № 2 Сьомого апеляційного адміністративного суду (м. Вінниця, вул.Соборна/Оводова, 48/34), про що повідомити осіб, які беруть участь у справі.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позивач в судове засідання не з`явилась. Разом з тим, 13 липня 2021 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.
Враховуючи положення частини 3 статті 194 КАС України, де вказано, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді офіцера відділення обліку особового складу штабу.
Наказом командувача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.06.2019 року № 106 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
При звільненні з військової служби позивачу не виплачена компенсація за неотримане речове майно, а тому, 05 липня 2019 року вона звернулась до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Згідно резолюції, поданий ОСОБА_1 рапорт скеровано відповідним відділам для розгляду "у встановленому порядку".
На підставі поданого рапорту, відповідач видав ОСОБА_1 довідку №63 від 10.07.2019 року № 63 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 . Згідно виданої довідки, кількість найменувань речового майна, що невидано - 42 на загальну суму 70 105,51 грн.
У зв`язку із зверненням ОСОБА_1 в лютому 2020 року в суд з позовом про стягнення суми компенсації неотриманого речового майна, видана їй довідка №63 від 10.07.2019 року була перевірена відповідачем і визнана помилковою у зв`язку з неврахуванням при її видачі періоду перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною.
Відповідно скоригованої довідки від 25.02.2020 року №18 вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 склала 17121,90 гривень.
Грошової компенсації за неотримане речове майно виплачено не було, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.      
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).
За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені    законом    пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі - Інструкція №232) основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України <...> в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає:
1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) <...>; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств;
2) створення та утримання запасів речового майна;
3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами;
4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу;
5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України <...> на речове забезпечення;
6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби;
7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 Інструкції №232).
Відповідно до п.9 розділу Ш Інструкції військовослужбовцям-жінкам, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, речове майно не видається, а період часу перебування у відпустці до строку носіння не зараховується.
Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:
звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця.
Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Проаналізувавши зазначені норми законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі з урахуванням встановлених норм забезпечення та строків експлуатації (носіння)
Як встановив суд, Речовою службою військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі її рапорту було видано довідку № 63 від 10.07.2019 року згідно з якої заборгованість вартості речового майна, що належить до видачі становила 70105,51 гривень, однак при проведенні перевірки в лютому 2020 року даної довідки було встановлено, що позивачу помилково до розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно було враховано час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного (шестирічного) віку.
З урахуванням періодів відпустки ОСОБА_1 , відповідачем відкориговано довідку №63 від 10.07.2019 року та видано нову №18 від 25.02.2020 року, відповідно до якої сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно становить 17121,90 гривень, про що проінформовано позивача листом № 50/08/27-480 від 26.02.2020 року.
В апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що із зменшенням належної суми грошової компенсації неотриманого речового майна вона не погоджується, оскільки у новій довідці №18 від 25.02.2020 року відсутній ряд речей, заборгованість щодо яких виникла у відповідача саме під час проходження військової служби, а не під час перебування у відпустці по догляду за дитиною. Скаржник вважає, що з довідки №18 безпідставно виключено перелік майна, яке підлягає компенсації і право на яке виникло в період служби, а не в період відпустки: костюм польовий літній, куртка вітровологозахисна зимова, штани вітровологозахисні, берет, шапка замова повсякденна, плащ демісезонний, куртка зимова, плащ-накидка з чохлом, кітель і штани(спідниця), куртка і штани(спідниця), штани (спідниця), джемпер, сорочка, краватка, напівчоботи хромові утеплені, напівчеревики хромові (туфлі хромові), шкарпетки зимові.
Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 з 29.04.2003 року по 01.12.2015 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому відповідачем відкориговано довідку № 63 від 10.07.2019 року та видано нову № 18 від 25.02.2020 року.
Водночас, колегія суддів зазначає, що вказані обставини не відповідають дійсності, з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГ України з 06.04.1995 року.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2003 року №83 бухгалтеру фінансової служби старшому солдату ОСОБА_1 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягненням нею 3-х років.
Із вищезазначеної відпустки ОСОБА_1 вийшла достроково у серпні 2004 року.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №192 від 28.09.2009 року, помічнику начальника фінансової служби частини прапорщику ОСОБА_1 було надано додаткову оплачувану соціальну відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами на 126 календарних діб з 21.09.2009 року по 24.01.2010 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №11 від 25.01.2010 року термін вищезазначеної відпустки позивачу було продовжено до 07.02.2010 року.
Як зазначено у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України  №21 від 08.02.2010 року ОСОБА_1 було надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. (з 08.02.2010 року по 06.12.2012 року)
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №268 від 26 грудня 2012 року позивачу надано додаткову відпустку без збереження грошового забезпечення як матері яка виховує дитину, що потребує домашнього догляду до досягнення шести річного віку. (з 24.12.2012 року по 24.06.2013 року)
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №128 від 25 червня 2013 року позивачу надано додаткову відпустку без збереження грошового забезпечення як матері яка виховує дитину, що потребує домашнього догляду до досягнення шести річного віку. (з 25.06.2013 року по 26.12.2013 року)
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №264 від 26 грудня 2013 року позивачу продовжено термін додаткової відпустки без збереження грошового забезпечення як матері яка виховує дитину, що потребує домашнього догляду до досягнення шести річного віку до 26.06.2014 року.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №138 від 27 червня 2014 року ОСОБА_1 продовжено термін додаткової відпустки без збереження грошового забезпечення як матері яка виховує дитину, що потребує домашнього догляду до досягнення шести річного віку до 27.12.2014 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України №303 від 01.12.2015 року позивача відкликано із додаткової соціальної відпустки після догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку без збереження грошового забезпечення.
Після вказаних обставин ОСОБА_1 продовжила проходити військову службу до 10.07.2019 року.
Також суд апеляційної інстанції на виконання постанови Верховного Суду від 10 червня 2021 року дослідив копії карток на грошове забезпечення позивача, виданих Центральним архівним відділом Національної гвардії України, відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_1 дійсно перебувала на службі у періодах 2004-2010, 2015-2017 рр. Під час судового засідання представник відповідача не спростувала вказаних обставин.
Враховуючи вищевикладене, порівнявши наявні у матеріалах справи довідки № 63 "Про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому лейтенанту ОСОБА_1 " та виправлену відповідачем довідку № 18 від 25.02.2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 безпідставно виключено низку пунктів із початкової довідки, оскільки право на відповідне речове майно, компенсація за яке гарантоване законодавством виникло у позивача не у період відпустки.
Таким чином, відповідачем у довідці № 18 від 25.02.2020 року необґрунтовано виключено наступне неотримане речове майно, яке підлягає компенсації: костюм польовий літній, куртка вітровологозахисна зимова, штани вітровологозахисні, берет, шапка зимова повсякденна, плащ демісезонний, куртка зимова, плащ-накидка з чохлом, кітель і штани(спідниця), куртка і штани(спідниця), штани (спідниця), джемпер, сорочка, краватка, напівчоботи хромові утеплені, напівчеревики хромові (туфлі хромові), шкарпетки зимові на загальну суму 44409,75 грн.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині.
А тому, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підлягає стягненню заборгованість у розмірі 44409,75 грн компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заборгованість у розмірі 44409,75 грн компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
В решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.                
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  15 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.