Справа № 127/10671/21
Провадження № 22-ц/801/1913/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року	Справа № 127/10671/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого              Ковальчука О.В.,
суддів :                        Берегового О. Ю., Сала Т. Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатну матір,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 липня 2021 року в м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_4 , зі складанням його повного тексту 22 липня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатну матір, мотивуючи його тим, що вона є матір`ю відповідача, з 1994 року має інвалідність 1 групи «Б» у зв`язку з захворюванням органів зору та перебуває на обслуговуванні в програмі «Уход на дому», так як потребує постійного стороннього догляду.
Позивач зазначає, що вона є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 3 113,60 грн., проживає одна та несе значні витрати за сплату комунальних послуг і на купівлю ліків. Крім того, вона несе додаткові витрати пов`язані з безпорадним станом із втратою зору та інвалідністю, тому у неї склався тяжкий майновий стан, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує, не забезпечує їй нормальну життєдіяльність. 
Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів щомісячно.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з 23 квітня 2021 року і довічно. В решті вимог відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3 , пославшись на неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 1949 року народження є інвалідом 1 групи довічно (а. с. 7).
01 лютого 2008 року у зв`язку з потребою у сторонньому догляді ОСОБА_1 уклала з Єврейським Благодійним Центром «Хесед Емуна» договір про надання обслуговування в програмі «Уход на дому» (а. с.21) 
З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4066 від 08 листопада 2017 року видно, що ОСОБА_1 поставлено основний діагноз: виражена пігмента дегенерація сітківки обох очей (а.с.23).
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 600945 від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність 1 групи «Б» безтерміново та зазначено, що вона потребує постійної сторонньої допомоги (а. с. 35). 
Згідно висписки із медичної карти амбулаторного хворого від 19 березня 2021 року ОСОБА_1  хворіє на: виражена пігментна дегенерація сітківки обох очей, ускладнена катаракта обох очей. Ангіопатія по гіпертонічному типу. Атеросклераторний міокардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія ІІ ступінь. Ожиріння. Багатовузловий нетоксичний зоб. Жовчокам`яна хвороба. Хронічний холецистит. Пупкова кила. Остеохондроз хреба. Дисциркулярна енцефалопатія змішаного генезису. Потребує амбулаторного лікування, спостереження окуліста та гастролога (а. с. 22).
З довідки № 1695/0200-0206-14 від 01 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року отримала пенсію за віком у розмірі 18 654,51 грн (а. с. 36).
Відповідно до довідки № 686 від 01 березня 2021 року ОСОБА_1  за період з 01 січня 2020 року по 01 лютого 2021 року нараховано та виплачено субсидію у готівковій формі у розмірі 15 522,81 грн (а. с. 29).
Згідно довідки № 813 від 16 березня 2021 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована за цією адресою (а. с. 8).
На підтвердження витрат по сплаті комунальних послуг за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року ОСОБА_1 надала ряд єдиних рахунків за надані житлово-комунальні та інші послуги, а також квитанції про здійснення сплати по ним (а. с. 17-20).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1  є матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 16).
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а. с. 15).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видно, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 14). 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частки доходу, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року, але лише на період до досягнення 23 річного віку сина і одночасно лише на час його навчання (а.с. 32-33).
Згідно довідки № 70/17/698 від 06 квітня 2021 року ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_7 , донькою дружини ОСОБА_8 та спільною з дружиною донькою ОСОБА_6 (а.с.28).
ОСОБА_2 є військовослужбовцем та його сума доходу за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року за винятком аліментів становила 187 412,91 грн., що підтверджується довідкою від 07 квітня 2021 року, виданою військовою частиною НОМЕР_5 (а. с. 31).
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Водночас, зазначена стаття не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 642/4062/18.
На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема того, що позивач є особою похилого віку, 1949 року народження, є непрацездатною особою, визнаною в установленому законом порядком інвалідом І «Б» групи, потребує постійної сторонньої допомоги та медикаментозного лікування, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 3113, 36 грн, яка виходячи зі стану здоров`я позивача, умов проживання, не може задовольнити її життєві потреби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має необхідність у матеріальній допомозі та, як наслідок, стягнув з її сина – ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходів, щомісячно.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано доходи позивача, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки отримання ОСОБА_1 доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, не свідчить про те, що вона не потребує матеріальної допомоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір, отже відсутні підстави для примусового стягнення аліментів на утримання матері, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки положеннями СК України передбачено право особи звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, а положеннями ЦПК України – право відповідача визнати позов.
Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують потреби позивача у матеріальній допомозі, яку має надати син, та фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак на правильність висновків суду не впливають, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук
Судді : О. Ю. Береговий
Т. Б. Сало