21.07.21
22-ц/812/1250/21
Єдиний номер справи 489/5129/19 
Провадження 22-ц812/1250/21                         Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2021р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021р. 

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,
встановила:

У вересні 2019р.  ОСОБА_4 пред`явив позов до ОСОБА_2  про визнання недійсним договору позики, укладеного між ними 01.04.2017р. 
Позивач зазначав, 25.03.2019р. йому стало відомо, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26.06.2018р. по справі № 489/2138/18 задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з нього 92646 грн. заборгованості за договором позики від 01.04.2017р., яке було ухвалене на підставі розписки від 01.04.2017р. 
Однак він був впевненим, що 01.04.2017р. між ними укладено договір купівлі-продажу автомобіля «JAC» з відстроченням платежу, а розписка є письмовою гарантією того, що сторони в строк до 01.04.2018р. оформлять належним чином правочин купівлі-продажу, за умовами якого він передає відповідачу грошові кошти в сумі 2200 дол. США як плату за цей автомобіль, а відповідач повертає йому розписку та автомобіль «Reugeot Boxer», який було передано ним у користування відповідачу.
Посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 2200 дол. США відповідач йому не передав, позивач просив про задоволення позову.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021р. позов задоволено. Постановлено визнати недійсним договір позики, укладений 01 квітня 2017р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.
       Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.  
Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.    
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За правилами ч.1 ст.1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. 
Відповідно до ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
       Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2017р. ОСОБА_4 підписав розписку, текст якої було складено ОСОБА_2 , за змістом якої ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_2 у борг 2200 дол. США, що еквівалентно 60000 грн. під 5% на місяць з наданням в якості гарантії повернення боргу автомобіль марки Пежо «Боксер», реєстраційний номер НОМЕР_1 2004 року випуску. Також в розписці зазначено, що у випадку неповернення боргу до 01 квітня 2018р. автомобіль переходить у власність ОСОБА_2 
        ОСОБА_4 заперечував отримання від ОСОБА_2 як 01 квітня 2017р., так і будь-коли 2200 дол. США за вказаною розпискою і цей факт підтвердив останній у судовому засіданні 23 жовтня 2019р. при розгляді Миколаївським апеляційним судом цивільної справи № 489/2138/18 за участі цих же сторін, а також пояснив, що в дійсності між ними виникли правовідносин пов`язані із придбанням транспортних засобів.
       З`ясувавши, що ОСОБА_4 грошові кошти від ОСОБА_2 насправді не одержував за договором позики від 01 квітня 2017р., суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.203,215,235,1051 ЦК для визнання його недійсним. 
Посилання в апеляційній скарзі на заочне рішення Ленінського районного суду від 26 червня 2018р. ухвалене по цивільній справі № 489/2138/18  не можна визнати обґрунтованими, тому що це рішення суду не набрало законної сили і відповідно не може мати преюдиційний характер для даного спору. 
Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021р. - без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

       Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2021р.

               Головуючий:                                                Судді: