ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 803/362/17
касаційне провадження № К/9901/40916/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня                    2017 року (головуючий суддя - Мачульський В.В.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кухтей Р.В.; судді - Нос С.П.,                Яворський І.О.)
у справі № 803/362/17
за позовом Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс Луцьк» 
про надання дозволу на погашення податкового боргу в розмірі 228747,56 грн,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ; позивач; контролюючий орган) звернулася до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс Луцьк» (далі - ТОВ «Брук-Сервіс Луцьк»; відповідач; платник) про надання дозволу на погашення податкового боргу в розмірі                 228747,56 грн за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 28 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Луцька ОДПІ звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від               28 березня 2017 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від              15 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на наявності законних підстав для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі. 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Луцької ОДПІ.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року у справі № 803/1972/16, яка набрала законної сили 11 лютого 2017 року, стягнуто з рахунків ТОВ «Брук-Сервіс Луцьк» в обслуговуючих банках податковий борг у сумі 135777,51 грн у дохід Державного бюджету України. 

Крім того, сума податкового боргу відповідача збільшилася в результаті самостійного визначення платником грошового зобов`язання за податковими деклараціями з податку на додану вартість від 20 жовтня 2016 року № 9198264349, від 21 листопада 2016 року № 9223722551, від 19 грудня 2016 року № 9245282047 на загальну суму 49501,00 грн, нарахованої пені в розмірі 290,70 грн, а також за наслідками прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 21 грудня 2016 року                 № 0023141201, від 21 грудня 2016 року № 0023121201, від 21 грудня 2016 року                       № 0023131201, від 21 грудня 2016 року № 0023151201 та від 21 грудня 2016 року                 № 0023181201 на загальну суму 62605,05 грн. 

З урахуванням часткової сплати податковий борг платника становив 228747,56 грн, що підтверджується розрахунком податкового боргу за платежами до бюджету.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності -шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. 

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цим адміністративним позовом, Луцька ОДПІ зазначала, що направлені до банківських установ, які обслуговують відповідача, інкасові доручення про примусове стягнення податкового боргу повернуті без виконання з відміткою «на рахунках платника відсутні кошти» та «найменування платника вказано невірно».

Надаючи оцінку зазначеним доводам контролюючого органу, суди встановили, що позивачем 07 жовтня 2016 року направлено інкасові доручення (розпорядження) про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість та з податку на прибуток № 26 на суму 2383,69 дол. США, № 28 на суму 61711,25 грн, № 28 на суму                        9148,61 злотих, № 29 на суму 51711,25 грн, № 30 на суму 61711,25 грн.

Проте, відмітки про повернення інкасових доручень (розпоряджень) у зв`язку з відсутністю грошових коштів містяться лише на інкасових дорученнях (розпорядженнях) № 26 та № 28.

Більш того, наданими контролюючим органом інкасовими дорученнями (розпорядженнями) не підтверджено відсутність грошових коштів на усіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах, та про які відомо Луцькій ОДПІ.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності на рахунках                   ТОВ «Брук-Сервіс Луцьк» грошових коштів на час звернення до суду в березні                      2017 року, оскільки зазначені вище інкасові доручення датовано жовтнем 2016 року.          

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Луцької ОДПІ без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня                    2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова