ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 23-з/803/189/21 Справа № 202/2930/21 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2021 року                 Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П. в справі про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпровського апеляційного суду від особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П. 
В своїй заяві ОСОБА_1 просить відвести суддю Піскун О.П. від розгляду його апеляційної скарги на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року, з мотивів того, що суддя Піскун О.П. є упередженою у даній справі, оскільки раніше приймала рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .. Указане на його думку, свідчить про упередженість та необ`єктивність судді Піскун О.П. і в даній справі. 
Враховуючи встановлені законом стислі строки розгляду справ про адміністративне правопорушення, визначені в двадцяти денний термін, обмежений строк можливості накладення стягнення на правопорушника, та відсутність змін в законодавстві щодо цього, а також ознайомлення заявника про час і місце розгляду заяви про відвід судді, суд вважає за можливе здійснити розгляд зазначеної заяви за відсутності осіб, що не з`явились.
Дослідивши доводи заяви про відвід та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про відвід судді не підлягає до задоволення.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, а також спеціальних норм, що передбачають можливість заявити відвід судді і, відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.
Так, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, ч. 2 ст. 7 КУпАП, ст. ст. 9, 129 Конституції України, при вирішенні питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не регламентовано нормами КУпАП, є підстави для застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а питання про відвід вирішувати в порядку ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України. 
Так, статтею 75 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді справи, а статтею 76 КПК України визначено випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому вважаю, що заява про відвід має бути розглянута по суті.
В рішенні Європейського суду у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10.12.2009) зазначено, що наявність безсторонності має визначатися (з огляду на п. 1 ст. 6 Конвенції) за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд загалом та його склад зокрема відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24.02.93, та «Ветштайн проти Швейцарії7; заява № 33958/96). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають відносини, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.96). Безсторонність суду визнається, поки не надано доказів протилежного (рішення «Ветштайн проти Швейцарії).
Враховуючи викладене, суд не вбачає у заявлених ОСОБА_1 обставинах підстав для відводу, оскільки вони не свідчать про неупередженість або безсторонність судді Піскун О.П. при розгляді справи. Незгода учасників процесу з прийнятими суддею під час розгляду справи рішеннями не є підставою для відводу судді.
Інші обставини, які б виключали участь судді Піскун О.П. у розгляді даної справи, в ході розгляду заяви про відвід не встановлені, відтак заява про відвід задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Заяву особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П. - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду                                                         О.Ю. Іванченко