Справа № 161/5961/17 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/671/21  Категорія: 5 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 , 
відповідача – ОСОБА_3 ,
представників відповідачів - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд виділити їй в натурі на праві приватної власності 15/50 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та виділити їй в натурі на праві приватної власності 15/50 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0731 га, що знаходиться за цією ж адресою. Позов мотивувала тим, що за договором дарування вона набула в 2017 році право власності на вказану частку в майні. Іншими співвласниками є відповідачі: ОСОБА_3 належить 11/50 часток у майні, а ОСОБА_5 - 24/50. Оскільки добровільно розподілити в натурі між співвласниками немає можливості, то з урахуванням висновку експертизи просила позов задовольнити.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить його скасувати і ухвалити нове - про задоволення позову. Вказує, що судом не надано належної оцінки наявному в справі висновку експертизи, в якому вказано варіанти розподілу будинку і земельної ділянки, зокрема перший варіант поділу щодо ділянки, який є найоптимальнішим в даній справі та таким, що не порушує прав та інтересів відповідачів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач  ОСОБА_3  просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, однак зазначили, що погодились би і на варіант додаткової експертизи щодо розподілу ділянки та не вважають за необхідне стягувати грошову компенсацію за різницю у площі виділеної частини в будинку.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнали частково - в частині щодо поділу в натурі будинку, а щодо поділу земельної ділянки вказали, що вважають другий варіант поділу, визначений експертом у додатковій експертизі, таким, що є найбільш прийнятним і відповідає фактичному користуванню сторонами їх частками у майні.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до норм ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта № 9215-9216 судової інженерно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ, складеного 27 квітня 2018 року, не визначено грошового виразу (еквіваленту) відхилення від ідеальної частки співвласника 15/50 часток житлового будинку. При цьому суд вважав,що беззаперечним є відхилення від ідеальної частки в розмірі 5,9 м кв. в сторону зменшення. Тому, суд зазначив, що позбавлений можливості встановити співвласника, з якого належить стягнути компенсацію на користь позивача за відхилення від ідеальної частки у праві спільної часткової власності, оскільки висновок експерта № 9215-9216 судової інженерно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ від 27 квітня 2018 року складений без урахування фактичного користування майном іншими співвласниками.
Проте погодитись із даним висновком суду колегія суддів не може з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на положення ст.ст. 364, 367 ЦК України як на правову підставу для задоволення позовних вимог.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 15/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та 15/50 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , згідно з договорами дарування від 14.02.2017 (а.с.3, 5).
Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 11/50 частин цього житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування від 04.12.1984 (а.с.33-34).
ОСОБА_5 , яка є також відповідачем у справі, на праві приватної власності належить 24/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку експерта № 9215-9216 судової інженерно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ, складеного 27 квітня 2018 року (а.с. 89-100), виходячи з об`ємно-планувальних рішень житлового будинку та можливості забезпечення співвласників приміщеннями, що відповідають за площами та розмірами вимогам діючих будівельних норм за наявності другого самостійного виходу, пропонується варіант розподілу будинковолодіння найбільш наближений до ідеальних часток:
- співвласнику 15/50 часток виділити такі приміщення в житловому будинку А1: 
1) кімнату 2-2 площею 19,0 кв. м;
Приміщення в прибудові (а2),
2)кухню 2-1 площею 6,9 кв.м;
літню кухню (в), погріб (в1), вбиральню (З) – залишити в спільному користуванні.
       Загальна площа житлового будинку, що пропонується до виділення, становить 25,9 кв.м, що менше ідеальної частки на 5,9 м кв.
Дійсна (ринкова) вартість 15/50 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 на дату проведення дослідження становить 245802,00 грн. Однак, вартість приміщень, будівель та споруд , запропонована до виділу, становить 245459 грн, відповідно фактична частка їх становить (245459 грн: 819339 грн) х100%=30%, або 15/50. Таким чином, фактична частка 15/50 відповідає ідеальній частці.
Отже, експертом визначено, що хоча відхилення у площі становить від ідеального розміру на 5,9 кв.м, однак, виходячи із вартості виділеної частки, вона повністю відповідає ідеальній частці - 15/50 будинку.
Судом було ухвалено провести судову земельно-технічну експертизу. Висновком експерта № 9217-9218 від 24.07.2018 року було запропоновано два варіанти виділу ділянки, що відповідає 15/50 частки.
За клопотанням відповідача ОСОБА_3 суд призначив додаткову експертизу. Висновком експерта № 8776-8777 від 21.08.2019 року додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що виділ в натурі 15/50 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0731 га, знаходиться по АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , з урахуванням фактичного користування майном всіх співвласників – можливий. Експертом визначено за геометичними розмірами ділянки для розподілу між всіма співвласниками та частину ділянки, що виділяється для спільного користування (а.с. 158-159).
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків».
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Чинним цивільним законодавством передбачено право особи, якій конкретно визначене майно належить на праві спільної часткової власності, на виділ саме його частки в натурі.
При вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року в справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18) вказано, що тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.
З матеріалів справи вбачається, що висновком експерта визначено можливий варіант виділу в натурі частки позивача із спірного будинку з найбільшим наближенням до ідеальної частки позивача. Також технічно можливим є виділ її частки із земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 фактично визнав позовні вимоги в частині виділу в натурі частки з будинку, про що висловив суду свою позицію у письмовій заяві від 19.02.2021 року (а.с.27). 
Отже, за встановленої технічної можливості виділу в натурі ідеальних часток в будинку та із земельної ділянки, суд залишив поза увагою дані обставини, неправильно витлумачивши висновки експерта щодо відхилення від ідеальної частки при виділі у будинку, хоча такі відхилення експертом не встановлені, тим самим ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо земельної ділянки слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
       Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки – вимагати відповідної компенсації.
       Враховуючи, що в судовому засіданні апеляційного суду позивач не заперечувала, а відповідач ОСОБА_3 просив врахувати фактичне користування сторонами земельною ділянкою та можливість користування господарськими спорудами, що розміщені на цій ділянці і належать відповідачу, суд при вирішенні спору в частині виділу в натурі позивачці частки із спірної земельної ділянки бере за основу варіант виділу, визначений висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи № 8776-8777 від 21.08.2019 року.
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи вимоги згаданого Закону, з ОСОБА_3 та  ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2292, 72грн , а саме - по 1146,36 грн судового збору за подання апеляційної скарги з кожного .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376,381-384 ЦПК України, суд
       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Виділити в натурі ОСОБА_1 на праві приватної власності 15/50 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи №9215-9216 від 27 квітня 2018 року, відповідно до варіанту поділу, найбільш наближеному до ідеальної частки, що становить 15/50 (синій колір на схемі поділу), а саме: 
-приміщення в житловому будинку (літ. А-1): кімнату 2-2 площею 19, 0 кв. м.; 
-приміщення в прибудові (літ.А-2), кухню 2-1 площею 6,9 кв. м.; 
-літню кухню (літ. В) з погрібом (В1), 
загальною площею 25,9 кв.м. та вартістю 245459 (двісті сорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень.
Вбиральню (літ. З) залишити в спільному користуванні.
Виділити в натурі ОСОБА_1 на праві приватної власності 15/50 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0731 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи № 8776-8777 від 21 серпня 2019 року, відповідно до варіанту розподілу земельної ділянки з наступними геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру: ділянка 1:3,5-1,12-5,11-1,05-3,56-1,45-4,96-7,35-9,16-1,33-5,03-1,68-4,63-4,62-3,5 (на схемі розподілу земельної ділянки до даного висновку зафарбовано синім кольором). Ділянка 2: 11,67-4,6-11,74-2,66-1,99-11,67 (на схемі розподілу земельної ділянки до даного висновку зафарбовано синім кольором).
У спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 виділити земельну ділянку площею 79 кв. м. з такими геометричними розмірами за годинниковою стрілкою по периметру:4,63-1,68-5,03-1,33-9,16-8,52-2,66-18,53-8,85-4,63 (на схемі розподілу земельної ділянки до даного висновку зафарбовано жовтим кольором).
Стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2292 грн 72 коп., а саме – по 1146 (одній тисячі сто сорок шість) грн 36 коп. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді