ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 627/105/20                Головуючий суддя І інстанції Каліберда В. А.
Провадження № 22-ц/818/641/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 рок                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Кривуца Віри Олексіївни на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 02 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Каліберди В.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», третя особа – ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_2 у травні 2018 року звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень та доповнень від 12.03.2020, а.с. 79-85 т.1, просила стягнути з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з витратами на своє лікування в сумі 26 014 грн 61 коп., а також - не отриманих доходів внаслідок тимчасової втрати працездатності особи яка не була працевлаштована - 7610 грн 23 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1300 грн. 73 коп.
Позов мотивовано тим, що 14 липня 2017 року о 19 год. 30 хв., на автошляху Харків – Охтирка по вул. Харківській, с. Крисине Богодухівського району Харківської області сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ – 21070, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , 1986 року народження, та автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , 1991 року народження.
Вказала, що в результаті зіткнення позивач, яка була пасажиром автомобіля марки ВАЗ 21070, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого перебувала на лікуванні з 15.07.2017 року по 28.07.2017 року з діагнозом: закритий оскольчатий перелом ноги та інші тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як середньої тяжкості тілесне ушкодження. Органом досудового слідства встановлено, що дії ОСОБА_3 , знаходяться в причинно – наслідковому зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, що підтверджує його винність в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
ОСОБА_1 також у травні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення та доповнення 14.04.2020 просив стягнути з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 53 258,55 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ – 21070, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачеві на праві власності, отримав значні механічні пошкодження. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи, призначеної слідчим під час досудового слідства, сума заподіяної матеріальної шкоди в результаті ДТП складає 53 258, 55 грн., а тому просив суд стягнути зі страхової компанії в рахунок матеріальної шкоди 53 258,55 грн. 
Окрім цього зазначив, що внаслідок згаданого ДТП та злочинних дій особи, винної у її скоєнні - третьої особи ОСОБА_3 , чия цивільна відповідальність була застрахована відповідачем, постраждали пасажири належного йому автомобіля - його невістка та онука (позивач ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_5 ), що завдало позивачу моральної шкоди у вигляді душевних хвилювань та емоційного стресу на суму 50000 грн. Також вказав, що внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення йому матеріального відшкодування, позивач вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, що позначилося на його душевному стані.
Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 19 травня 2020 року цивільні справи за позовними заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення були об`єднані в одне провадження (а.с. 142-141 т.1)
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 02 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріально шкоди, пов`язаної з лікуванням (за ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди) 11014 грн 61 коп.
Стягнуто з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 550 грн 73 коп.
Стягнуто з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_2 неотримані доходи за час втрати працездатності в розмірі 5155 грн 78 коп.
Стягнуто з АТ «СК «Мега-Гарант» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп..
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кривуца В.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю або ухвалити у відповідній частині нове рішення змінивши рішення.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від ДТП, внаслідок якої автомобіль ВАЗ-21070 дрн НОМЕР_1 отримав значні технічні пошкодження, його близькі отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, майно фактично знищено, до цього часу не повернуто, відшкодування збитків він не отримав.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 то суд виходив з того, що позивач в річний строк після настання ДТП до відповідача з заявою про страхове відшкодування не звертався, та позивачем не надано підтверджень, що діями відповідача – страхової компанії йому спричинено заявлену у позові моральну шкоду, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 тому в іншій частині не переглядається.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 липня 2017 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно - справним автомобілем марки ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автошляху Харків - Охтирка, зі сторони м.Богодухів Харківської області, в напрямку м.Харків, грубо порушивши Правила дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху автошляху Харків - Охтирка, та на вул. Харківська, поблизу будинку № 20, с. Крисине, Богодухівського району, Харківської області, допустив зіткнення з легковим автомобілем марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався у зустрічному напрямку. 
В результаті ДТП пасажир автомобіля марки ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому верхньої треті лівого стегна, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 166-БГ/17 від 12.09.2017 року, за ступенем тяжкості кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, по критерію тривалості розладу здоров`я терміном більше 3 тижнів (більше, ніж 21 день).
Вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 на день ДТП була застрахована АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», поліс на момент завдання шкоди був діючим.
З дослідженого під час судового розгляду справи судом першої інстанції висновку судової автотоварознавчої експертизи №17254 від 23.11.2017 року, яка була проведена в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за №12017220220000477 та знаходиться в матеріалах кримінального провадження №613/849/18 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, яке було витребуване у Краснокутському районному суді Харківської області по клопотанню представника відповідача, встановлено що визначити вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21070, д.н. НОМЕР_1 на 14.07.2017 року не надається можливим, оскільки відновити КТЗ у відповідності з технічними умовами виробника не можливо.
Величина матеріального збитку завданого власнику автомобіля ВАЗ 21070, д.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП приймається у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, на 14.07.2017 року, та складає 53258,55 грн.
Суд першої інстанції безспірно встановив, і цей факт в апеляційній скарзі не заперечується, що позивач ОСОБА_1 в річний строк після ДПТ до відповідача АТ «Страхова компанія «Мега - Гарант» з заявою про страхове відшкодування не звертався.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.
Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія,транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
1.  навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
2.  неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
У пункті 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.
Будучи обізнаним про страховий випадок за участю особи, відповідальність якої застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант, позивач звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» з позовною вимогою про відшкодування шкоди лише у лютому 2020 року, тобто, пропустивши річний строк.  
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 грудня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц зазначила, що зазначений у пункті 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є присічним і поновленню не підлягає.
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження  № 12-104гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, тобто у досудовому порядку, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
До такого ж правового висновку щодо змісту вказаної норми матеріального права щодо річного присікального строку, який діє й у разі безпосереднього звернення потерпілої особи до суду та не вимагає обов`язкового досудового порядку звернення, дійшла ВП ВС у постанові від 11 грудня 2019 року у аналогічній за обставинами справі № 465/4287/15. 
Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування  передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказані правові висновки є застосованими у даній, аналогічній за обставинами щодо спливу річного строку для звернення до страхової компанії, справі і тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними. 
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Безпосереднє звернення потерпілої особи із таким позовом у судовому порядку, без попереднього звернення у досудовому порядку, який не є у даному випадку обов`язковим, на перебіг річного строку, який починає спливати після дати ДТП, не впливає. 
Право позивача на відшкодування шкоди визнано судом. Однак, захист такого права має відбуватися у порядку, визначеному законом, - за дотриманням повного складу учасників справи, оскільки в протилежному випадку буде порушено принцип верховенства права, ст. 10 ЦПК України, елементом якого є рівний доступ до суду усіх учасників справи. 
Позивач у такій ситуації не позбавлений можливості звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди за рахунок особи, яка була визнана винною у скоєнні ДТП за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року у кримінальній справі № 613/849/18, - ОСОБА_3 , який не був залучений позивачем в якості відповідача у цій справі на день ухвалення рішення по суті спору. Відповідно до принципів змагальності, диспозитивності та визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного провадження – суд апеляційної інстанції в такій правовій ситуації не має повноважень вийти поза межі позову, який був розглянутий судом першої інстанції та вирішувати це питання під час розгляду апеляційної скарги.
Передбачених ст. 378 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю – не встановлено, підсудність цієї справи Краснокутському районному суду Харківської області була визначена ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок цього суду від 16 липня 2019 року у кримінальній справі № 613/849/18.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до АТ «СК «Мега-Гарант» відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржувалося, відтак апеляційним судом не переглядається.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кривуца Віри Олексіївни залишити без задоволення.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2021 року. 

Головуючий –                                                         В.Б. Яцина

Судді -                                                                         І.В. Бурлака.

                                                                               А.В.Котелевець.