Ухвала
19 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 943/1665/19
провадження № 61-11439ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія 
«ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - 
ПрАТ «СК «ПЗУ України»), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 178 704 грн, пеню у розмірі 33 425,87 грн, три відсотки річних у розмірі 3 495,74 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 146,92 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ України» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 178 704 грн, з яких 44 767 грн - моральна шкода, 134 028 грн - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника; стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ України» на користь 
ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33 425 ,87 грн, три відсотки річних у розмірі 3 495,74 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 146,92 грн; стягнуто моральну шкоду за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5 000 грн; стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ України» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 15 000 грн, стягнуто з 
ПрАТ «СК «ПЗУ України» на користь держави судовий збір в сумі 3 566,59 грн.
Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ПЗУ України» залишено без задоволення, рішення Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року залишено без змін.
07 липня 2021 року засобами поштового зв`язку представник 
ПрАТ «СК «ПЗУ України» - адвокат Коршак С. В. подав касаційну скаргу на рішення Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
ПрАТ «СК «ПЗУ України» заявлене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке, відповідно до вимог статті 390 ЦПК України, підлягає задоволенню, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ПрАТ «СК «ПЗУ України» реалізувало своє право на апеляційний перегляд справи № 943/1665/19.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у справі № 943/1665/19 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
Заявник вважав, що наявні випадки, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідач мав можливість доводити свої заперечення проти позову в судах двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору. 
Сама по собі незгода відповідача із встановленими судами обставинами та наданою оцінкою доказам не свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; відповідач реалізував своє право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити приватному акціонерному товариству «Страхова 
компанія «ПЗУ Україна» строк на касаційне оскарження рішення Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року в справі № 943/1665/19.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Буського районного суду Львівської області від 04 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року в цивільній справі № 943/1665/19.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта