П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/7305/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Петричкович А.І. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 

21 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  05 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про  визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
у листопаді 2020 року  фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що при первинному зважуванні з урахуванням допустимої похибки у 2% навантаження на осі вантажного автомобіля не було перевищено. Апелянт посилається також на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано правової оцінки посиланням позивача на неналежне повідомлення його управлінням Укртрансбезпеки про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило позивача можливості надати пояснення щодо встановленого порушення. Позивач також вказував, що на місці проведення зважування водієм було усунуто несправність автомобіля, у результаті чого після повторного зважування всі показники були у нормі.
Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити,  рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було проведено перевірку транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп (напівпричіп) SCHMITZ SPR 24L, номерний знак НОМЕР_2 , які належать позивачу, та за результатами якої складено Акт №239839 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.09.2020 (далі - Акт від 16.09.2020). В Акті від 16.09.2020 зазначено, що під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу (ТТН №44960 від 15.09.2020, вантаж - пшениця (біг-бег)) з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР України вагових норм на 10,54 % (навантаження на одиночну вісь становить 12,16 т при нормі 11,0 т), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”: ч. 1 абз. 15 - перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. В графі "Пояснення водія про причини порушень" водієм ОСОБА_2 зазначено: "Осьовий перегруз виник по причині технічної несправності, а саме десь перед ваговим контролем на поганій дорозі підкинуло і лопнула резина на тязі уровня пола тягача. Усунув несправність на місці. Пройшов контрольне зважування. Виявилось, що все в нормі" (арк. спр. 18).
Відповідно до Акту №034400 від 16.09.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля DAF та причепа (напівпричепа) SCHMITZ, що належать позивачу, і встановлено наступні осьові навантаження: 7,32т, 12,16 т,  16,16 т при нормативно допустимих 11т, 11т, 22т. Вказано також, що “перегруз усунуто на місці".
За результатами проведеного вагового контролю, посадовими особами Укртрансбезпеки складено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1680 від 16.09.2020 на суму 363,69 євро.
Постановою Придністровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №203560 від 27.10.2020 (далі - постанова №203560) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. У постанові вказано про порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за що передбачена абзацом 15 ст. 60 Закону.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що при прийнятті спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу Придністровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені чинним законодавством.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.29 Закону України “Про дорожній рух” до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі - Порядок №1567) цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п.20 Порядку №1567).
Згідно зі ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Підстави та порядок отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень визначені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі Правила №30)
Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Відповідно до статей 4 і 29 Закону України “Про дорожній рух”, статті 33 Закону України “Про автомобільні дороги” Кабінет Міністрів України постановою від 27.06.2007 №879 затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).
За змістом пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Місце здійснення габаритно-вагового контролю - є спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.
Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку № 879).
Згідно з п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Згідно з абз. 15 ч.1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дозвіл та плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковими при здійсненні перевезень великоваговими чи великогабаритними транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативно допустимі.
Матеріалами справи підтверджується, що органом Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля DAF та причепа (напівпричепа) SCHMITZ, що належать позивачу, і встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, зокрема, виявлено наступні осьові навантаження: 7,32т, 12,16 т, 16,16 т при нормативно допустимих 11т, 11т, 22т. Також вказано, що “перегруз усунуто на місці".
Ухвалами суду першої інстанції від 18.11.2020 та від 22.01.2021 у відповідача витребувано матеріали, які слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
На виконання вимог вказаних вище ухвал відповідач надав копії постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, супровідного листа-виклику на розгляд від 21.10.2020 року, акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №239839 від16.09.2020, акта №034400 від 16.09.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, чеку зважування №34348 від 16.09.2020, розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування №1680 від 16.09.2020 (а.с. 59-63).
Крім того, до матеріалів справи долучено два чеки зважування автомобіля DAF НОМЕР_1 (а.с.16). Так, відповідно до чеку №34348 від 16.09.2020 об 11:58 повна маса транспортного засобу позивача становила 35640 тонн, осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становило 7320 т та 12,160 т, на строєну вісь - 16, 160 т. Після повторного зважування автомобіля згідно з чеком №34353 від 16.09.2020 о 15:43 повна маса транспортного засобу позивача становила 38340 тонн, осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становило 7220 т та 11,220 т, на строєну вісь - 19, 900 т.
Згідно з актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.09.2020 (а.с. 47) водій пояснив, що через технічну несправність (лопнула резина на тязі рівня пола тягача) виникло перевищення габаритно-вагових норм, пошкодження було усунуто на місці. У відзиві на адміністративний позов (а.с.51) відповідач вказав, що з огляду на факт усунення порушення водієм ОСОБА_2 , розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів дорогами загального користування було проведено з місця завантаження смт. Богданівці Хмельницького району до місця зважування.
Таким чином, під час першого зважування автомобіля DAF НОМЕР_1 , посадовим особами Укртрансбезпеки встановлено перевищення габаритно-вагових норм на 10,54 %, у зв`язку з чим на позивача накладено штраф відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
В апеляційній скарзі апелянт посилається на положення п.4 Правил №30 в частині допустимої величини похибки та стверджує, що при первинному зважуванні не було перевищення габаритно-вагових норм.
Згідно з п.22.5 Правил дорожнього руху нормативно допустимим є навантаження 11 тонн на одиночну вісь, а перевищення цієї норми на 10% складає понад 12,1 тонн.
В той же час позивач безпідставно збільшив вказаний показник на 2% та стверджує, що відповідальність настає при перевищенні навантаження на одиночну вісь 12,342 тонн.
Відповідно до абз.4 п.4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Колегія суддів звертає увагу, що вказана вище похибка вважається допустимою, якщо вагові параметри не перевищують параметрів, визначених у п.22.5 Правил дорожнього руху, на 2%.
Водночас, при визначенні наявності або відсутності підстав для притягнення до відповідальності згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» вказана похибка у 2% не підлягає застосуванню, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
В обґрунтування позовної заяви та апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 також зазначає про невідповідність вимірювального обладнання вимогам чинного законодавства й достовірності їх показань.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п. 13 Порядку №879).
За приписами пункту 9 розділу 2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 за № 255, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 відсотки та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.
Відповідно до Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю, вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології (пункт 8 Розділу II).
Таким чином, зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
В той же час в матеріалах справи відсутні свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та сертифікати про відповідність, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність зважувального обладнання п.12 Порядку № 879.
Зважаючи на вищенаведене та враховуючи наявність розбіжностей при визначенні повної маси автомобіля DAF НОМЕР_1 при первинному та повторному зважуваннях, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач не довів достовірність результатів вагового контролю, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем належними доказами не доведено факт повідомлення ФОП ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до п.26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Пунктом 27 Порядку №1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Пунктом 31 Порядку №1567 визначено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.
Як стверджує відповідач, 21.10.2020 на адресу ФОП ОСОБА_1 поштовим відправленням надіслано запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яким позивач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.
Судом встановлено, що на виконання ухвал суду першої інстанції про витребування доказів відповідач надав суду запрошення на розгляд справи про порушення (а.с. 62).
В той же час належними доказами повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно з вимогами п.26 Порядку №1567 є відповідна розписка чи корінець рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Однак матеріали справи не містять доказів вручення позивачу запрошення на розгляд справи, або інших доказів які б підтверджували повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу, в порядку, встановленому законом.
У постановах Верховного Суду у справах №813/3415/18 від 12.06.2019 та №482/9/17 від 30.01.2020 висловлено правову позицію щодо повідомлення особи про розгляд справи про застосування адміністративного штрафу.
Касаційний суд вказав, особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Верховний Суд дійшов висновку про те, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.
Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.
З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Повідомлення має на меті забезпечити участь особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.
Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що за не належного повідомлення позивача про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт останній був позбавлений права надати пояснення щодо встановлених порушень. Факт навмисного неотримання кореспонденції відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.
Посадовими особами Укртрансбезпеки не вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про правопорушення, не використано інших засобів зв`язку з ОСОБА_1 , не відкладено розгляд справи, тобто суб`єктом владних повноважень не виконано належним чином обов`язку для забезпечення реалізації позивачем його прав.
У спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, зокрема: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.
Варто зазначити, що право бути вислуханим під час розгляду його справи дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.
Право бути почутим, складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.
Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.
При вирішенні спору колегія суддів також враховує, що у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі “Рисовський проти України” суд зазначив, що принцип “належного урядування”, зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів вважає, що позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.
Враховуючи обставини справи у їх сукупності та нормативне регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що недотримання Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №203560 від 27.10.2020.
При вирішенні спору суд першої інстанції не перевірив і не врахував вказаних вище обставин справи, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено 840,80 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №18256 від 10.11.2020.
При поданні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1261,20 грн. що підтверджується платіжним дорученням №18366 від 24.02.2021.
Таким чином, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, на користь позивача підлягає стягненню 2102 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, оскільки суб`єкт владних повноважень Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, яке виступає відповідачем у справі, є його територіальним органом, тобто не є окремою юридичною особою. Відтак, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню із Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №203560 від 27 жовтня 2020 року.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, сплачеий судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.                 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.