ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/16032/20 пров. № А/857/10617/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                             Шевчук С.М.,  
суддів                                                                  Кухтея Р.В., Шинкар Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові   апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року  (ухвалене у м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, судом під головуванням судді Мачульського В.В.) у справі № 140/16032/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства "КОМПАНІЯ ЮКОН" до Головного управління ДПС у Волинській області  про  визнання протиправним та скасування рішення, суд-
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Приватне підприємство “КОМПАНІЯ ЮКОН” (далі – ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН”, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 05.10.2020 №000324-09. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 05.10.2020 №000324-09 про застосування фінансових санкцій у сумі 17 000,00 грн.
Стягнуто на користь Приватного підприємства “КОМПАНІЯ ЮКОН” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок).    
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що неподання за травень 2020 року звіту Ф N 1-ОА “Звіт про обсяги та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі” встановлено під час фактичної перевірки. Крім того, підприємством порушення визнано, а саме директором ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН” Семенюком В. надано відповідне письмове пояснення. Вказує, що приймаючи рішення від 05.10.2020 №000324-09, податковий орган діяв у спосіб, визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2006 року №790, а зовнішній вигляд оскаржуваного рішення жодним чином не впливає на доведеність під час перевірки порушення та розмір визначеного грошового зобов`язання. Стверджує, що рішення  про притягнення позивача до відповідальності за порушення ч.3 ст. 16 Закону №481 прийнято в коректній формі, і вказане узгоджується з позицією ВС  від 03.12.2020року у справі №810/3025/16. Також зазначає, що згідно позиції ВС від 13.02.2018року  у справі № 820/1975/17 порушення строків  прийняття рішення не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення.
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач також повідомлений шляхом надіслання копій ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що позивачем не дотримано форми та строків винесення оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН” зареєстровано як юридичну особу 11.03.2020, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.6).
25.08.2020 посадовими особами  ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 25.08.2020 №1563 про проведення фактичної перевірки, направлень від 25.08.2020 №366 та 367 №713 та №714 розпочато і того ж дня завершено фактичну перевірку ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН” розташованого за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця Володимирська, 135 (а.с.19-20). 
За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області складено акт від 26.08.2020 №03/147/32/05/43559643 “Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним” (а.с.7-9, 20зворот-23).
Актом перевірки встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту елітного, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” у частині неподання за травень 2020 року звіту Ф N 1-ОА “Звіт про обсяги та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі”. 
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення від 05.10.2020 № 000324-09, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за неподання звіту Ф N 1-ОА “Звіт про обсяги та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі” за травень 2020 року (а.с.10 звороті-11, 23 звороті -24).
Позивач вважає, що відповідач при застосуванні фінансових санкцій за порушення Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів” зобов`язаний застосовувати норми щодо порядку, способу та строків, визначені Податковим кодексом України для податкових повідомлень-рішень, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню у даних правовідносинах. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв не у спосіб, визначений законом, а саме він не дотримався строків його прийняття та форми, встановленої для податкових повідомлень-рішень у зв`язку з чим оскаржив його до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту,  імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також  посилення  боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України 19 грудня 1995 року №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (надалі – Закон №481/95-ВР, зі змінами і доповненнями). 
За змістом статті 15 Закону №481/95 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.
Положеннями частини 3 статті 16 Закону №481/95 передбачено, що суб`єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.
Контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України (частина 1 статті 16 Закону №481/95).
Отже, аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що суб`єкти господарювання, подають до органу виконавчої влади, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.
В частині 1 статті 17 Закону №481/95 встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень (абзац 18 частини 2 статті 17 Закону №481/95).
Згідно із частиною 4 статті 17 Закону №481/95 рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Отже, Закон передбачає застосування до суб`єкта господарювання штрафних (фінансових) санкцій за будь-яке із діянь: або за виробництво, або за зберігання, або за транспортування, або за реалізацію підакцизних товарів (алкогольних напоїв або тютюнових виробів) без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку. 
Суд зазначає, що підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення вимог Закону №481/95-ВР є наявність у його діях складу порушень, передбачених даним нормативним актом, та доведення вини особи у його вчиненні. 
Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН” зобов`язана була подати звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, а відтак як суб`єкт господарювання несе відповідальність за вчинення господарської діяльності. 
Виходячи із повноважень, визначених частиною четвертою статті 17 Закону №481/95-ВР, відповідач мав право застосувати до ПП “КОМПАНІЯ ЮКОН” на підставі абзацу двадцять другого частини другої статті 17 вказаного Закону  фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. 
Механізм застосування фінансових санкцій визначено Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 (далі – Порядок №790).
Відповідно до пункту 6 Порядку №790 рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Разом з тим, надаючи оцінку доводам позивача щодо форми та строків прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, суд погоджується, що приписи статті 17 Закону №481/95-ВР не встановлюють форми та вимог до рішення про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. 
Пунктом 8 Порядку №790 визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування санкцій.
Водночас, пунктом 10 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності ПК України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу. Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні ПК України.
Приписи  статті 17 Закону №481/95-ВР у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише у частині, що не суперечить нормам  ПК України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами ПК України.
Зазначене цілком стосується органів ДФС України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відповідно до  положень пункту 113.3 статті 113 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Під час вирішення даного спору суд враховує, що відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов`язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Зазначена норма встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.
З огляду на аналіз законодавчих приписів з 01 січня 2011 року (від часу набрання чинності ПК України) контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов`язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов`язаний прийняти податкове повідомлення-рішення. Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні ПК України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме цьому Кодексу.
Водночас колегія суддів зазначає, що складання контролюючим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не за формою податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови якщо суб`єкт господарювання вчинив порушення вимог неподаткового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.  Позаяк, при розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа  над його зовнішньою формою.
Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку про його протиправність і, як наслідок, про скасування такого рішення у випадку якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
З огляду на те, що оскаржуване рішення  прийнято уповноваженим органом у межах його компетенції, із змісту вказаного рішення можна чітко встановити всі обставини вчиненого правопорушення з посиланням на докази, які підтверджують  факт  вчинення позивачем правопорушення та норми права на підставі,  яких відповідачем визначена відповідальність, таке рішення  на переконання суду є правомірним  незважаючи на недотримання окремих елементів  щодо його форми.
Матеріалами справи підтверджується наявність у діях позивача порушення  вимог ч. 3 ст. 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту елітного , коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” у частині неподання за травень 2020 року звіту Ф N 1-ОА “Звіт про обсяги та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі”. Вказані обставини  не заперечуються позивачем. 
Як наслідок, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, хоча прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, однак окремі  дефекти щодо його форми і не змінюють суті спірного рішення.
Аналогічна правова позиція щодо рішень прийнятих контролюючим органом не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, з окремими дефектами, висловлена Верховним Судом в постановах від 17 березня 2020 року у справі №804/10744/15, від 17 березня 2020 року у справі №808/4140/15, від 09 квітня 2019 року у справі №826/18053/14, від 18 червня 2019 року у справі №0340/1538/18, від 19 лютого 2019 року у справі №814/946/16, від 25 січня 2019 у справі №812/1112/16, від 28 травня 2019 року у справі №814/386/15, від 15 травня 2019 року у справі №814/1140/15, від 25 вересня 2018 року у справі №809/1653/15, від 14 серпня 2018 року у справі №826/15341/15.
Як наслідок, приведені позивачем доводи  відносно того, що спірне прийняте не у формі податкового повідомлення  рішення, на думку суду, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог та визнання такого рішення протиправним.
За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з  доводами відповідача про те, що  матеріалами справи підтверджується наявність у діях позивача порушення  вимог ч. 3 ст. 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту елітного , коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”, відповідальність за яке передбачена  статтею 17 вказаного закону, а як наслідок прийняте рішення є таким, що прийнято у межах повноважень відповідача та із змісту вказаного рішення є можливість чітко встановити всі обставини вчиненого правопорушення з посиланням на докази, які підтверджують  факт  вчинення позивачем правопорушення та норми права на підставі,  яких відповідачем визначена відповідальність.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги відносно  недотримання податковим органом строків, встановлених для прийняття  оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій, то вказані доводи позивача  також не можуть слугувати підставою для скасування такого рішення контролюючого органу та звільнення платника від відповідальності за вчинене правопорушення.
Згідно з пунктом  86.8 статті 86 ПК України  податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому  статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом  44.7 статті 44  цього  Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Отож, обумовлена норма закону встановлює строки, протягом яких податковий орган приймає податкове повідомлення - рішення за результатами перевірки та забезпечує право платника податків на подання заперечень на акт перевірки. Наслідки порушення цих строків положення цієї статті не передбачають.
Відповідно до пункту  114.1 статті 114 ПК України  граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним  статтею 102 цього Кодексу.
За правилами пункту  102.1 статті 102 ПК України  контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм  ПК України  дає суду підстави для висновку, що якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому  статтею 58 ПК України, прийняття такого рішення після спливу п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності.
Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №2340/4876/18, від 24 квітня 2019 року у справі №820/212/16, від 25 січня 2019 року по справі №826/1479/17, від 03 квітня 2018 року у справі №810/5546/15, від 13 лютого 2018 року у справі №820/1975/17.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що з урахуванням встановленого факту доведеності вчинення платником податків податкового правопорушення, недотримання податковим органом строків, встановлених для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій від 05.10.2020 №000324-09  не може слугувати підставою для скасування такого рішення контролюючого органу та звільнення платника від відповідальності за вчинене правопорушення.
Приведені доводи позивача, висновку суду про наявність порушення  вимог ч. 3 ст. 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту елітного , коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального”  не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року  у справі № 140/16032/20 скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні  адміністративного позову Приватного підприємства "КОМПАНІЯ ЮКОН" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000324-09 від 05.10.2020 – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 30 червня 2021 року.