СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2021 р.                                                                   Справа № 917/996/20  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Чернота Л.Ф. 
при секретарі Казаковій О.В.
за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом - Євмінов Є.В.,
відповідача за первісним позовом - не з`явився,  
третьої  особи - Зучек Є.Н.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третьої особи (вх.1686) на рішення Господарського суду    Полтавської області від 13.04.2021 (суддя Білоусов С.М., повний текст складено 22.04.2021) у справі №917/996/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ 35071227 
до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, буд. 69, м. Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 00952166
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні  відповідача Фонд державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 00032945
про відшкодування збитків 

за зустрічною позовною заявою Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", вул. Небесної Сотні, буд. 69, м. Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 00952166
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ 35071227 
про визнання угоди недійною

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" про стягнення збитків в розмірі 183 750 доларів США.
Позивач в обгрунтування позову зазначає, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018 року в частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця, внаслідок чого позивач поніс витрати у вигляді штрафу за порушення строків поставки товару контрагенту - OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" звернулося до Господарського суду Полтавської області із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" про визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019.
Зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в порушення ст.73-2 ГК України  уклали з ТОВ "Каіс Агро" угоду про визнання боргу від 26.12.2019  без згоди уповноваженого органу (Фонду державного майна України).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/996/20 первісний позов задоволено. Стягнуто  з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" в рахунок відшкодування завданих збитків 183  750 доларів США, яка визначається в еквіваленті у національній валюті України на дату перерахування грошових коштів за відповідним курсом Національного банку України та 73 481,64 грн. судових витрат. У зустрічному позові відмовлено  повністю.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок відвантажувати сільськогосподарську продукцію згідно з договором складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року був покладений на ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", у зв`язку з чим,  невчинення таких дій (бездіяльність) є протиправною поведінкою відповідача. Оскаржуване рішення суду мотивоване тим, що саме бездіяльність відповідача у вигляді невідвантаження продукції позивачу призвела до виникнення у ТОВ "Каіс Агро" збитків у вигляді сплати штрафних санкцій власному контрагенту (OPTIMONT INVESTMENTS LTD) за порушення строків поставки зерна за контрактом № KS-OP-02C від 24.07.2018.
В задоволені зустрічного позову суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що на час укладання угоди про визнання боргу (26.12.2019 року) ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" не мало уповноваженого органу управління та не могло отримати згоду на вчинення значного господарського зобов`язання. Фонд державного майна України зареєстрований як уповноважений орган управління лише з 24.01.2020 року.

Третя особа - Фонд державного майна України із вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову  відмовити, зустрічний позов задовольнити. 
В апеляційній скарзі третя особа не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у ДП  "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на час укладення оспорюваної угоди уповноваженого органу управління, оскільки на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 №1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна України» та відповідно до «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», цілісний майновий комплекс  ДП  "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі акту від 20.12.2029 передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України. 
Крім того, апелянт посилається на п.11 «Порядку передачі (повернення) функцій з управління майном державних підприємств, функцій з управління пакетами акцій (частками) у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію або про припинення приватизації об`єкта приватизації» (постанова Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №389)  та зазначає, що у випадку прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про передачу об`єкту до сфери управління державного органу приватизації підписання акта приймання-передачі  не вимагається. 

Позивач за первісним позовом надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, зазначає про законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду – залишити без змін. 

Відповідач за первісним позовом відзив на апеляційну скаргу не надав.  
В судове засідання 11.08.2021 відповідач за первісним позовом не з`явився.
06.08.2021 відповідачу за первісним позовом було вручено ухвалу суду від 03.08.2021 (якою розгляд справи призначено в цьому судовому засіданні),  що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень суду апеляційної інстанції та роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», долучених до матеріалів справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача за первісним позовом  про дату, час та місце судового засідання, розгляд справи вже відкладався судом, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника   відповідача за первісним позовом.        

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача за первісним позовом  та третьої особи,  перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" укладено договір складського зберігання зерна № 78/18-хб (а.с.9 т.1).
За умовами договору поклажодавець - ТОВ "Каіс Агро" (позивач за первісним позовом), за власний рахунок, поставляє на зерновий склад - Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (відповідач за первісним позовом) зерно культур, що вказані у цьому договорі, а зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (надалі – зерно) на протязі терміну дії цього договору.
Зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, визначеного у договорі та за розпорядженням поклажодавця здійснювати відвантаження зерна (п. п. 2.1.6).
Відповідно до п. 3.2 договору відпуск зерна зерновим складом та приймання її поклажодавцем за кількістю та якістю здійснюється на складі зернового складу та за участю уповноваженого представника поклажодавця з обов`язковим складанням відповідних актів.

ТОВ "Каіс Агро" листом № 88 від 18.03.2019 року звернулося до Філії "Хлібна база  № 88" ДП  "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з вимогою відвантажити з 01.04.2019 року у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018  року в кількості 2  100,00 тонн. (16 т.1).
04.04.2019 ТОВ “МГ-Тек” (експедитор за договором, укладеним 15.08.2018 з ТОВ «Каіс Агро», що підтверджується постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №917/998/20) звернулось до начальника станції Скороходове із листом №49/04-2019, в якому просило подати 15 вагонів по ст. Скороходове; оплата послуг гарантувалась з власного рахунку (а.с.18 т.1).

05.04.2019 року позивач повторно звернутися до Філії з вимогою відвантажити з 05.04.2019 року в залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості          3 512,960 тонн (а.с.17 т.1).
ДП  "Полтавський комбінат хлібопродуктів" вимоги ТОВ "Каіс Агро" не виконало.
Відповіді на вказані вище листи матеріали справи не містять. 

18.04.2019 ТОВ “Каіс Агро” звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства із листом №121, в якому просило з метою забезпечення доставки зерна у порт у строк до 10.05.2019 залізничним транспортом, прийняти негайні заходи для термінового відвантаження філією “Хлібна баз №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” та відшкодувати витрати допущеного простою залізничних вагонів з вини зберігача (а.с.21 т.1).

26.04.2019 ТОВ “Каіс Агро” звернулось до Філії “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів”, ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” та Міністерства аграрної політики та продовольства із вимогою-претензією, в якій просило терміново відвантажити зі складу Філії “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 2108,88т; відшкодувати вартість простою 15 залізничних вагонів та відшкодувати вартість подачі й забирання 15 вагонів тепловозом станції на під`їзну колію у сумі 3965,50грн. (а.с.24 т.1).
07.05.2019 ТОВ “Каіс Агро” листом №07/05 звернулось до Філії “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” та ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів”, в якому просило відвантажити 07.05.2019 у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року (а.с.31 т.1).
07.05.2019 ТОВ “Каіс Агро” листом б/н звернулося до Філії “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” та ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів”, в якому просив 07.05.2019 відвантажити у подані 15 вагонів, які перебувають на території відповідача, зерно ТОВ “Каіс Агро” і відшкодувати завдані збитки (а.с.32 т.1).
Відповіді на вказані  звернення матеріали справи не містять.

08.05.2019 позивач звернувся до Міністерства аграрної політики та продовольства України із листом №08/05, в якому просив прийняти негайні заходи для  термінового відвантаження філією “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” та відшкодування витрат допущеного простою залізничних вагонів з вини зберігача (а.с.38 т.1).
11.05.2019 Міністерство аграрної політики та продовольства України листом №37-21-15/11371 за результатами розгляду листів від 18.04.2019 №121, від 19.04.2019 №125, від 26.04.2016 №128, від 03.05.2019 №03/05 повідомило ТОВ “Каіс Агро”, що існує законодавча заборона незаконного втручання органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини та обов`язку цих органів діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с.42 т.1). 
02.07.2019 ТОВ “Каіс-Агро” звернулось до Філії “Хлібна база №88” ДП “Полтавський комбінат хдібопродуктів”, ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів”, із вимогою про повернення зерна та відшкодування збитків, в якому просило повернути зерно кукурудзи 3 класу в кількості 2916,91т або повідомити про його втрату та відшкодувати спричинені збитки (а.с.46 т.1).

ТОВ “Каіс Агро” вважаючи, що ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” не визнається право власності позивача зерно, що є предметом договору складського зберігання від 23.10.2018 №78/18-хб, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання права власності на кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96 тон та зобов`язання його повернути.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.08.2019 у справі №922/1595/20 (а.с.50 т.1), яке набрало законної сили, визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" на кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96т, яка знаходиться на зберіганні у ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі договору складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року. Зобов`язано ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" повернути ТОВ “КАІС АГРО” кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96т (вартість 16 073 979,85 грн).

Позивач в позові посилається на те, що внаслідок невиконання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" договірних зобов`язань в частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця  ТОВ "Каіс Агро" порушило умови контракту № KS-OP-02C від 24.04.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" і OPTIMONT INVESTMENTS LTD (а.с.64 т.1).
Додатковою угодою  від 15.03.2019 року до вказаного контракту та доповненням до неї (а.с.68, 69 т.1) передбачено поставку товару –кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року, країна походження – Україна, кількістю 5000 метричних тон вартістю 875 000,00 доларів США. Товар  відвантажується з наступних складів зберігання та у відповідній кількості: склад ТОВ "Дергачі-Агро", за адресою: 62302 Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Соснова, 2, у кількості - 500,00 метричних тон; склад ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентству резерву України, за адресою: 42703 Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, 11, у кількості - 1000,00 метричних тон; склад філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт. Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, у кількості 3500,00 метричних тон.
Поставка здійснюється в період з 15.03.2019 по 10.05.2019.
Згідно п.1 додаткової угоди від 12.03.2019 до контракту, у разі порушення строків поставки товару продавець повинен сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від вартості непоставленого товару (а.с.67 т.1). 
ТОВ "Каіс Агро" за порушення строків поставки зерна сплатило OPTIMONT INVESTMENTS LTD штрафні санкції в розмірі 183 750,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням  від 16.12.2019 (а.с.78 т.1).

26.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Каіс Агро” (кредитор) та Державним підприємством “Полтавський комбінат хлібопродуктів”  (боржник 2) та Філією “Хлібна база № 88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” (боржник 1) укладена угода про визнання боргу, за якою ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів"  визнав розмір понесених втрат кредитора (позивача), які полягали у сплаті штрафу за порушення строків поставки товару, що складає 183 750,00 доларів США та зобов`язався сплатити грошові кошти  (а.с.82 т.1).

ТОВ «Каіс Агро», звертаючись до суду із цим позовом про стягнення збитків, зазначає про те, що відповідач за первісним позовом не виконав  умови договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб в частині відвантаження сільськогосподарської продукції, внаслідок чого ТОВ “Каіс Агро” понесло збитки, у вигляді вартості сплаченого своєму контрагенту штрафу за порушення строків поставки товару за контрактом  № KS-OP-02C від 24.04.2018.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне. 
Згідно зі  статтею 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Статтею 623 Цивільного кодексу України  та  статтею 224 Господарського кодексу України  визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Згідно зі  статтою 22 Цивільного кодексу України  особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є одним із видів господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Умовами  укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб встановлений обов`язок відповідача відвантажити зерно в порядку черговості отриманих заявок від інших поклажодавців відповідно поданої заявки (п.2.1.10).
Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" на кукурудзу 3 класу в кількості 3 512,96 тон, яке знаходилося на зберіганні у Державному підприємстві "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі договору складського зберігання  № 78/18-хб від 23.10.2018, було визнане рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2019 у справі № 922/1595/19, що набрало законної сили (а.с. 50-63 т.1).
ТОВ «Каіс Агро» неодноразово (18.03.2019, 05.04.2019, 26.04.2019, 07.05.2019)  направляло відповідачу за первісним позовом заявки на відвантаження зерна у залізничні вагони експедитора.
Однак,  ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” не виконало взяті на себе зобов`язання за договором складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хв в частині відвантаження зерна, належного ТОВ “Каіс Агро”, що свідчить про наявність протиправної поведінки у вигляді бездіяльності відповідача за первісним позовом.

Колегією суддів встановлено, що за умовами контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 року ТОВ «Каіс Агро» у строк до 10.05.2019 зобов`язався поставити OPTIMONT INVESTMENTS LTD зерно у кількості 3500 тон.
ТОВ "Каіс Агро" порушило умови контракту, у зв`язку з чим, отримало від OPTIMONT INVESTMENTS LTD претензію від 01.08.2019 року з вимогою сплатити покупцеві штраф в сумі 183  750 доларів США, що складає 30 % від вартості непоставленого товару.
16.12.2019 ТОВ "Каіс Агро" сплатило штрафні санкції у розмірі 183 750 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2019 року в іноземній валюті (т. 1, а.с.78).

Судова колегія зазначає, що важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 
1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 
2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. 
Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до статей  42,  44 Господарського кодексу України  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик.
Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. 
Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. 

Позивач за первісним позовом під час здійснення своєї господарської діяльності, зокрема під час укладення договору складського зберігання  № 78/18-хб від 23.10.2018 з Філією “Хлібна база № 88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” повинен був допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків у разі невиконання останнім умов договору. 
Вступаючи у договірні відносини з OPTIMONT INVESTMENTS LTD, позивач за первісним позовом не був позбавлений можливості провести комерційний розрахунок та визначити власний комерційний ризик. 
Позивачем за первісним позовом  не доведено відсутність у нього можливості поставити товар  OPTIMONT INVESTMENTS LTD за рахунок  іншого зерна, ніж те, що перебувало на зберіганні у відповідача за первісним позовом (враховуючи наявність договірних відносин у позивача за первісним позовом з різними зберігачами зерна)  
Таким чином, невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань перед позивачем не може визнаватися підставою, що спричинила для позивача за первісним позовом неможливість проведення належного виконання контракту, укладеного зі своїм контрагентом.
Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що  у спірних правовідносинах між діями відповідача за первісним позовом та невиконанням позивачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань перед OPTIMONT INVESTMENTS LTD відсутній безпосередній та безумовний причинний зв`язок, який є обов`язковим елементом складу правопорушення, оскільки неналежне виконання зобов`язань одним контрагентом суб`єкта підприємницької діяльності не може бути єдиною та безумовною причиною невиконання ним своїх зобов`язань перед іншим контрагентом.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 16.03.2018 у справі №910/21050/16.
З огляду на наведене, первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" про стягнення збитків в розмірі 183 750 доларів США є недоведеними та не підлягають задоволенню. 

Стосовно зустрічного позову Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО"  про визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019, судова колегія зазначає наступне. 

26.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Каіс Агро” (кредитор) та Державним підприємством “Полтавський комбінат хлібопродуктів”  (боржник 2) та Філією “Хлібна база № 88” ДП “Полтавський комбінат хлібопродуктів” (боржник 1) укладена угода про визнання боргу, за якою ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів"  визнав розмір понесених втрат кредитора (позивача), які полягали у сплаті штрафу за порушення строків поставки товару, що складає 183 750,00 доларів США та зобов`язався сплатити грошові кошти  (а.с.82 т.1).
Відповідно до п.6 вказаної угоди, загальний розмір понесених витрат кредитора, які полягали у сплаті штрафу за порушення строків поставки товару складає 183750 доларів США.
Згідно п.9 зазначеної угоди, боржник 1 та боржник 2 визнають повністю загальний розмір понесених витрат перед кредитором у загальному розмірі, встановленому п.6 цієї угоди, та зобов`язується сплатити грошові кошти.   

Відповідно до    ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої  статті 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсною угоди від 26.12.2019 позивач за зустрічним позовом посилається на те, що при її укладенні порушено вимоги ст.72-2 Господарського кодексу України, а саме, не отримано згоду уповноваженого органу (Фонду державного майна України).

Відповідно до ч.1 ст.79-2 Господарського кодексу України, значним  господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.
Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.
Згідно ч.2 ст.79-2 Господарського кодексу України,   рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.
Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство (ч.3 ст.79-2 ГК України). 

183750 доларів США станом на 26.12.2019 за офіційним курсом Національного банку України до гривні становило 4  273  143 грн.  
Відповідно до звіту про фінансовий стан на 31.12.2018 (а.с.80 т.2)  вартість активів державного підприємства «Полтавський КХП» становила 3  283  000 грн. 
Вказаний звіт був наданий суду апеляційної інстанції, проте, зважаючи на те, що у зустрічному позові містилися посилання на нього, судова колегія вважає за можливе прийняти цей доказ. 
Таким чином, зобов`язання Державного підприємства «Полтавський КХП» за угодою від 26.12.2019  є значним господарським зобов`язанням в розумінні ч.1 ст.79-2 ГК України.
Цю обставину не було досліджено в суді першої інстанції.
Оскільки сума грошових коштів, яку відповідач за первісним позовом зобов`язався сплатити позивачу  за спірною угодою від 26.12.2019 складає більше 25% вартості активів підприємства станом на 31.12.2018, в силу положень ч.3 ст.79-2 ГК України, вчинення цього правочину мало бути погоджено з органом, до сфери управління якого належить ДП «Полтавський КХП».

Фонд державного майна України зазначає, що цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України відповідно до акту приймання-передачі від 20.12.2019 року, укладеного на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 року № 1101 "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна".

Відповідно до пункту 10 «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482,  право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. 

До матеріалів справи додано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу підприємства ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України (а.с.175 т.1).
Проте, вказаний акт не містить дати його складання та підписання.

Крім того, за вказаним актом підприємство передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.10.2019 року № 221 "Про утворення комісії з питань передачі об`єктів державної власності" Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" передано до сфери управління Мінекономіки. 
Разом із тим, в матеріалах справи відсутній акт передачі, а в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб не міститься інформація про те,  що Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" входило до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

За інформацією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.208 т.1), ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України; 24.01.2020 року виведено з переліку засновників (орган управління) Міністерство аграрної політики та продовольства України, і додано до переліку засновників (орган управління) Фонд державного майна України.

Враховуючи наявну в матеріалах справи інформацію,  судова колегія приходить до висновку, що на час укладення спірної угоди (26.12.2019) ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, а не Фонду державного майна України. 
Разом із тим, на час звернення позивача до суду із цим позовом Фонд державного майна України було органом управління  ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та наявною в матеріалах справи інформацією (а.с.208 т.1).

Отже, в силу положень ч.3 ст.79-2 ГК України, укладення угоди про визнання боргу від 26.12.2019  мало бути погоджено з органом управління - Міністерством  аграрної політики та продовольства України.
Докази такого погодження матеріали справи не містять. 
З огляду на наведене, угода про визнання боргу від 26.12.2019 підлягає визнанню недійсною на підставі приписів статтей 203, 215 Цивільного кодексу України, у зв`язку із недотриманням  під час її  укладення вимог ч.3 ст.79-2 ГК України.
За вказаних обставин, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову.  

В апеляційній скарзі третя особа посилається на п.11 «Порядку передачі (повернення) функцій з управління майном державних підприємств, функцій з управління пакетами акцій (частками) у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію або про припинення приватизації об`єкта приватизації» (постанова Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №389) та зазначає, що у випадку прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про передачу об`єкту до сфери управління державного органу приватизації підписання акта приймання-передачі  не вимагається. 
Проте, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, оскільки вказаний порядок регулює питання передачі функцій з управління майном державних підприємств до сфери управління державних органів приватизації у зв`язку із прийняттям рішення про їх приватизацію.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що стосовно ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" прийнято  рішення про приватизацію і саме у зв`язку із цією обставиною функції з управління майном передані Фонду державного майна України.
За вказаних обставин, положення Порядку, на який посилається апелянт, не застосовуються до спірних правовідносин сторін. 
Натомість, питання передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном врегульовано «Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Фонд державного майна України наполягав на тому, що відповідно до п.10 «Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності» ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" передано до сфери управління фонду саме на підставі акту  і з дня його складання фонд здійснює повноваження власника.
Проте, в апеляційній скарзі фонд вказує на те, що складання акта не є обов`язковим та посилається на п.11 Порядку, який затверджений постановою КМУ від 10.05.2018 №389, тобто, позиція Фонду державного майна України є суперечливою.  

Разом із тим, непогодження укладення оспорюваної угоди з органом управління державним підприємством у будь-якому випадку є порушенням вимог ст.79-2 ГК України, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 

З  огляду на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Фонду державного майна України, скасування рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 року у справі    №917/996/20 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів". Зустрічний позов Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" слід задовольнити.
Відповідно до ст.282 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи  у суді першої інстанції.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача за первісним позовом..
Враховуючи викладене, керуючись ст.129,  ст.270, п.2 ч.1. ст.275, п.1 ч.1 ст.277, 282,  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 року у справі        №917/996/20 скасувати.
Прийняти нове рішення.
В задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" відмовити.
Зустрічний позов Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" задовольнити.
Визнати недійсною угоду про визнання боргу, укладену 26.12.2019 між Товариством  з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів", філією «Хлібна база №88» Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" (вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ 35071227) на користь  Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (вул. Небесної Сотні, буд. 69, м.Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 00952166) витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного  позову в розмірі 2102 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" (вул. Іванівська, 1, к. 403, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ 35071227) на користь Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 00032945) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 113  375,46 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.08.2021р.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота