П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/6165/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
23 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
09 жовтня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати позивачкою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головного управління Державної податкової служби в Хмельницькій області від 14 вересня 2020 року №ф-326-10.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2020 №Ф-326-10.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Законом №2464, який набрав чинності з 01.01.2011, не було передбачено звільнення осіб від сплати єдиного внеску.
Апелянт зазначає, що податковим органом 31.10.2018 біло прийнято рішення №0042725806/3903 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на суму 3460,74 грн. (в т.ч. штрафні санкції на суму 231,23 грн. та пеня в сумі 3 229,51 грн., яка нарахована за період з 03.01.2013 по 20.02.2017. Вказане рішення направлено позивачу, однак лист не був вручений, при цьому вказане рішення позивачем не оскаржувалось.
Також, апелянт вказує, що за обліковими даними інтегрованої картки платника податків станом на 31.08.2020, сума заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становила 1991,96 грн., у зв`язку з чим податковим органом сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2020.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку рішенню №0042725806/3903 від 31.10.2018 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені, а також відомостям з інтегрованої картки платника податків. Крім того, апелянт звертає увагу, що на даний час заборгованість по єдиному внеску позивачем погашена в повному обсязі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.01.2006 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 17.08.2016, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком.
14.09.2020 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято вимогу №Ф-326-10 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно якої позивачу нараховано боргу по єдиному внеску в розмірі 1991,96 грн (пеня).
Позивач, не погоджуючись з прийнятою податковим органом вимогою про сплату боргу від 14.09.2020, звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а тому, є звільненою від сплати єдиного внеску в силу вимог частини 4 статті 4 Закону №2464-VI. При цьому, враховуючи, що договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладала, вона не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Щодо посилання відповідача на рішення №0042725806/3903 від 31.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким позивачці нарахована сума боргу в розмірі 3460,74 грн, як на підставу для визнання правомірною вимоги, суд вважає безпідставним, оскільки несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особою звільненою від її сплати, не повинна мати негативних наслідків, передбачених Законом №2464-VI для осіб, які є платниками єдиного соціального внеску.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Закон №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI визначає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування ( в редакції Закону на момент прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу від 14.09.2020).
Тобто, аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зауважує, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску законодавець не пов`язує та не ставить у залежність від виду призначеної/отримуваної пенсії пенсіонером (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), при цьому, визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою-підприємцем пенсійного віку.
Отже, фізична особа-підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку їй призначено та яку вона отримує відповідно до закону, має право на пільги, встановлені частиною 4 статті 4 Закону №2464.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 814/779/17 та в постанові Верховного Суду від 19.04.2019 у справі № 819/538/18.
Згідно ч. 2-4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. 
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Враховуючи, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав у відповідача для нарахування єдиного соціального внеску, оскільки положення ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI звільняють позивача від сплати таких внесків.
Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що судом першої інстанції не встановлено  та не надано оцінку тому, на якій саме системі оподаткування перебувала позивач (на загальній системі оподаткування чи на спрощеній системі оподаткування), оскільки Закон № 2464-VI не розділяє платників єдиного внеску фізичних осіб - підприємців як тих, які перебувають на загальній системі оподаткування, так і тих, які обрали спрощену систему. 
Колегія суддів зазначає, що застереження, які викладені в частині 4 статті 4 Закону № 2464-VI, стосуються фізичних осіб - підприємців незалежно від того, яку систему оподаткування вони обрали. Система оподаткування має значення для визначення бази нарахування єдиного внеску, правила визначення якої встановлює стаття 7 цього Закону, у разі, якщо така особа не підпадає під виключення, встановлені частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №240/4809/19.
Щодо доводів апелянта стосовно не надання судом першої інстанції оцінки рішенню №0042725806/3903 від 31.10.2018 та не дослідження даних інтегрованої картки платника податків, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вимогу про сплату боргу ( недоїмки) №Ф-326-10 від 14.09.2020 в сумі 1991,96 грн. було сформовано у зв`язку з наявністю заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка утворилась внаслідок несплати позивачем єдиного внеску згідно рішення №0042725806/3903 від 31.10.2018 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, згідно якого позивачу було нараховано штрафні санкції на суму 231,23 та пеню на суму 3 229,51 грн., всього на загальну суму 3 460,74 грн.
Однак, враховуючи встановлені обставини у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання відповідача на рішення №0042725806/3903 від 31.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким позивачці нарахована сума боргу в розмірі 3460,74 грн, як на підставу для визнання правомірною вимоги, є безпідставним, оскільки несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особою звільненою від її сплати, не повинна мати негативних наслідків, передбачених Законом №2464-VI для осіб, які є платниками єдиного соціального внеску.
Крім того, згідно інформації, наявної в системі Діловодство спеціалізованого суду, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2021 року у справі №560/4181/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області  про визнання протиправною та скасування вимоги, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-326-10 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 3460,74 грн.; стягнуто на користь позивача 840,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Тобто, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта щодо правомірності нарахування позивачу  боргу (пені) на підставі рішення №0042725806/3903 від 31.10.2018, враховуючи, що в судовому порядку скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-326-10 в розмірі 3460,74 грн.
Також, досліджуючи долучену відповідачем до матеріалів справи копію інтегрованої картки платника податків, колегія суддів зазначає, що станом на 30.11.2020 заборгованість у позивача відсутня.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2020 №Ф-326-10, оскільки відповідачем не доведено правомірність нарахування ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Ватаманюк Р.В.