ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Харків

справа №639/2590/21

провадження №22-ц/818/4311/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник:  ОСОБА_1 ,

заінтересована особа:  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – ОСОБА_3  на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Гаврилюк С.М. в залі суду в місті Харкові, (повний текст судового рішення складено 27 квітня 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до про видачу обмежувального припису стосовно  ОСОБА_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  –  ОСОБА_3  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 ..
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було відхилено надані заявником висновки фахівців-психологів щодо психологічного стану дитини, яка постраждала від домашнього насильства. Вважає, що суд першої інстанції незаконно, необґрунтовано, у порушення права дитини бути вислуханою, залишив поза увагою особу дитини, її враження та реакцію на батька.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20.11.2019 року.
Від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
21.07.2020 року за заявою ОСОБА_1 до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, в якій повідомлялось про систематичне застосування фізичної сили по відношенню до малолітніх дітей, на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції постанова не набрала законної сили.
Як на підставу вимог заяви про видачу обмежувального припису,  ОСОБА_1  посилалася на те, що після розірвання шлюбу між сторонами, малолітні діти  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , стали проживати разом з матір`ю за адресою:  АДРЕСА_1 , та перебувати на її повному утриманні. Після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , у останнього з`явилася можливість перебувати з дітьми наодинці, після чого  ОСОБА_2  під час прогулянок з дітьми,  ОСОБА_7 та  ОСОБА_8 , проявляв психологічний тиск та застосовував до дітей фізичне насильство з нанесенням тілесних ушкоджень. Заявник звернулася в Комітет по справам сім`ї та дітей, де за результатами оцінки психологічного стану дитини ОСОБА_5 , 2016 року народження, психологом підтвердились факти фізичного та психологічного тиску батька, ОСОБА_2 , по відношенню до малолітніх дітей. Також заявником ініційовано обстеження та оцінка психологічного стану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті яких виявлено, що в уявленні дитини образ біологічного батька, ОСОБА_2 , пов`язаний з тривогою та страхом. У зв`язку з чим ОСОБА_1 21.07.2020 подала до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області відповідну заяву, в якій вона повідомляла про систематичне застосування фізичної сили, вчинюване ОСОБА_2 по відношенню до їх спільних малолітніх синів, та просила вжити заходів для припинення такого насильства та запобігання такому. За подією по відношенню до ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте, наразі постанова оскаржена правопорушником та не набула законної сили, але, на думку ОСОБА_1 , навіть оскаржувана оцінка судді щодо обґрунтованості адміністративного матеріалу є достатньо певним доказом великої вірогідності існування в особі батька, ОСОБА_2 загрози для малолітніх дітей, 2016 та 2018 року народження, від якої необхідно захистити дітей до ухвалення остаточного судового рішення. Тому, заявник вважає, що з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення насильства щодо малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис.
Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).
Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Матеріали справи свідчать про те, що 21.07.2020 року та 17.08.2020 року Центром логопедії та психології проведено оцінку психологічного стану дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Метою обстеження була оцінка загального емоційного стану дитини, його реакцій на внутрішні сімейні стосунки, на батька. В ході психологічного тестування виявлено, що в уявленні ОСОБА_8 образ біологічного батька ОСОБА_2 пов`язаний з тривогою та страхом. Асоціативно цей образ відповідає поняттям «загроза», «кривда», «страх». Зі слів ОСОБА_8 з боку ОСОБА_2 відносно нього та брата ОСОБА_7 вчинялись факти фізичного насильства та насильства сексуального характеру. У зв`язку з можливістю психологічного травмування дітей зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з біологічним батьком ОСОБА_2 категорично не рекомендовані психологом (а.с.7, 8).
З 26.08.2020 року до 28.08.2020 року фахівцем Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова за участю спеціаліста Служби у справах дітей по Новобаварському району м. Харкова проведено оцінювання потреб сім`ї ОСОБА_1 , соціальна картка № НОМЕР_1 , за результатами якого зроблено висновок, що основний чинник, що спричиняє складні життєві обставини в родині – жорстоке поводження батька ОСОБА_2 з синами, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.6). Вказаний висновок є додатком 1 до Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 586 від 26.08.2020 року. Однак сам вказаний акт суду заявником та його представником не надано, його зміст невідомо.
При цьому колегія суддів зауважує, що зазначенні висновки зроблені лише зі слів малолітньої дитини, 2016 року народження, та її матері ОСОБА_1 , у якої з колишнім чоловіком ОСОБА_2 склалися неприязливі стосунки.
Постановою Жовтневим районним судом м.Харкова від 18 вересня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а.с.10-12).
Однак, дана постанова на час розгляду справи в апеляційному суді не набрала законної сили, наразі перебуває в Харківському апеляційному суді за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , а отже наразі вказана постанова суду не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 насильства відносно синів заявника та заінтересованої особи, що є необхідною умовою застосування судом  до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Крім того, представником заінтересованої особи було надано копію висновку за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа від 16 січня 2021 року, відповідно до якого на замовлення телеканалу СТБ медіаконгломерат «StarLightMedia» 16 січня 2021 року проведено дослідження ОСОБА_2 та зроблено висновки, що показання ОСОБА_2 є достовірними стосовно того, що він не бив, не штовхав з силою, що призводило до падіння та ударів головою, не розбещував своїх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також не відчував сексуального потягу до них.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.
Посилання ОСОБА_1 на неодноразові звернення до різних органів, з підстав вчинення відносно малолітніх дітей домашнього насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та зацікавленою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до малолітніх дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).
Тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2  вчинив по відношенню до малолітніх дітей домашнє насильство наразі не вбачається.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_3  - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:  О.В. Маміна

Судді:  С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 11.08.2021 року.