КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 761/46733/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9060/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Рибак М.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                     Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                    Ющенко Я.М.,
за участю:
представника відповідачів                   Філімончук І.М. , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Голови Київської міської державної адміністрації та Київського міського голови про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  грудні 2019 року  ОСОБА_2  звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Голови Київської міської державної адміністрації та Київського міського голови (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування, а саме просив стягнути на його користь збитки у розмірі 1709982,04 грн.
В обгрунтування позовних вимог вказував, що 29.04.2004 року він придбав у власність індивідуальний цегельний гараж, що розташований на АДРЕСА_1 . 
При цьому, відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. 
Разом з тим, у строки, встановлені законодавством, одержати Державний акт на землю позивачу не вдалося, у зв`язку із незаконною бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, якими є структурні підрозділи КМДА, підпорядковані безпосередньо відповідачам. 
Правова оцінка бездіяльності підпорядкованим відповідачам суб`єктів владних повноважень надана постановою ОАСК від 03.04.2009 року, ухвалою КААС від 01.07.2010 року у справі № 2/335, які були змінені ухвалою ВАСУ від 18.04.2012 року.
З квітня 2007 року належний позивачу гараж перебував в оренді у ТОВ «Елітком», яке погоджувалось придбати гараж у позивача тільки разом із земельною ділянкою (після оформлення Державного акту на землю). Між позивачем та ТОВ «Елітком» був укладений попередній договір купівлі-продажу гаражу від 28.05.2009 року, яким передбачалося відчуження гаражу (після одержання Державного акту на землю) за суму, еквівалентну 120 тис. доларів США. 
Однак, на час укладання вищевказаного попереднього договору тривала незаконна бездіяльність відповідачів, встановлена вищезазначеними рішеннями двох адміністративних судів (у справах № 2а-95/07 і № 2/335), а тому по незалежних від позивача причинах останній не міг станом на 28.05.2009 року отримати Державний акт на землю. Між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу гаражу від 12.06.2009 року на суму, еквівалентну 55 тис. доларів США. Таким чином, позивачем не було одержано доходу за відчуження гаражу на користь ТОВ «Елітком» у розмірі, еквівалентному 120 тис. доларів США, через незаконну бездіяльність відповідачів, внаслідок якої була унеможливлена реалізація права на оформлення у власність земельної ділянки під гаражем.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 130-134).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове про задоволення позовних вимог.
Вказує на безпідставність висновку суду про виконання відповідачами рішення суду від 14.01.2009 року у справі № 2а-95/07, адже факт невиконання вказаного рішення підтверджується поданнями державного виконавця від 17.12.2013 року за №№ 40/5-3, 61/5-3 про притягнення боржників до кримінальної відповідальності.
Також, судом першої інстанції неправильно встановлено зміст попереднього договору від 28.05.2009 року та неправильно дано йому тлумачення в інших частинах, адже укладення Основного договору було обумовлено реєстрацією Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем, який він сам собі видати не може (а.с. 136, 137).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.05.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 141, 142).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.05.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 143).
Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представники відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість. 
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності позивача, який не з`явився у судове засідання, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.04.2004 року  ОСОБА_2 придбав у власність індивідуальний цегельний гараж, що розташований на АДРЕСА_1 .
28.05.2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Елітком» було укладено попередній договір купівлі-продажу гаражу, умовами якого передбачалося відчуження гаражу за суму, еквівалентну 120 000,00 доларів США.
12.06.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу гаражу на суму, еквівалентну 55 000,00 доларів США.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаража на АДРЕСА_1 .
За дорученням заступника Київського міського голови - секретаря ради ГУ земельних ресурсів розглянуло звернення ОСОБА_2 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаража за зазначеною вище адресою і повідомило його про необхідність отримання позитивних висновків ГУ містобудування, Управління охорони навколишнього природного середовища, Головного державного санітарного лікаря м. Києва, органу охорони культурної спадщини, Райдержадміністрації щодо можливості передачі у власність зазначеної земельної ділянки.
Також, як вбачається, ГУ охорони культурної спадщини на запит ГУ земельних ресурсів висновку не надало. ГУ управління містобудування надало висновок щодо можливості передачі земельної ділянки в короткострокову оренду, проте питання щодо передачі земельної ділянки у власність воно не вирішувало.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2012 року у справі № 2/335 (№№ К-28879/10, К-25980/10) постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2010 року змінено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації щодо ненадання висновків щодо можливості передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки; визнано протиправною бездіяльність Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації щодо ненадання висновків щодо можливості передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки.
При цьому, у даній справі судом не було зобов`язано Київську міську раду та виконавчі органи Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або Київського міського голову до вчинення будь-яких дій щодо прийняття будь-яких рішень щодо передачі позивачу земельної ділянки у власність та/або користування.
Водночас, рішення суду в справі № 2а-95/07 про зобов`язання Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації, голови Київської міської державної адміністрації надати ОСОБА_2 мотивовану відповідь на його заяву від 19.01.2006 року виконано та надано відповідь позивачу листом від 14.02.2013 року № 1756/0/06/27-13, що підтверджується постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень про закриття виконавчого провадження від 26.12.2013 року.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів він не зміг отримати державний акт на земельну ділянку, на якій знаходиться гараж, та вимушений був продати останній за меншу суму коштів ніж було обумовлено у попередньому договорі.
Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме відсутність Державного акту на земельну ділянку унеможливило здійснення продажу гаражу за ціною, що визначена у попередньому договорі, матеріали справи не містять.
Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, з попереднього договору не вбачається, що відсутність Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем є підставою для відмови укладання основного договору чи зміни ціни гаражу, що встановлена попереднім договором.
Так, відповідно до п. 6.1 попереднього договору, укладання та нотаріальне посвідчення основного договору має здійснитись не пізніше 1 (одного) місяця з моменту реєстрації Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем.
Тобто, вказаним пунктом договору сторони обумовили лише те, що отримання Державного акту на земельну ділянку є певним моментом в часі, з якого розпочинається термін для укладення основного договору.
У свою чергу, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Таким чином, врахововуючи вищевстановлені обставини справи та вказані вимоги законодавства, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що витрати, які позивач просить відшкодувати, не є такими, що відповідають ознакам збитків, визначеним в ч. 2 ст. 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки у відповідності до п. 3 ч, 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, укладення договору купівлі-продажу від 12.06.2009 року та продаж гаражу за ціною 55 000 доларів США є вільним волевиявленням позивача.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Голови Київської міської державної адміністрації та Київського міського голови про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 06 вересня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва                     
 
Г.В. Крижанівська