Постанова                                                
Іменем України                                     
 
08 вересня 2021 року                                                                   
м. Київ
                                                                                
справа № 2-2251/08
провадження № 61-6031св21 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                    Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у складі судді Орловської Н. В. 
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог                            
ОСОБА_1 у червні 2008 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1 374,1 кв. м, розташованою по АДРЕСА_1 , між нею та відповідачами, виділивши їй у користування земельну ділянку відповідно до її частки у домоволодінні, а саме 29/100.
Зазначений позов, ОСОБА_1 мотивувала тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 08 липня 1998 року у справі № 2-1090/1998 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,                 ОСОБА_4 про реальний поділ домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Дніпровський районний суд міста Херсона 27 квітня 2007 року постановив ухвалу, якою рішення Дніпровського районного суду міста Херсона                             від 08 липня 1998 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасував.
Ухвалою цього ж суду від 27 травня 2008 року позовну заяву ОСОБА_2 до                    ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду.
Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння не визначений, а сторони добровільно не дійшли згоди щодо його визначення.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Дніпровський районний суд міста Херсона заочним рішенням від 24 вересня 2008 року позов ОСОБА_1 задовольнив. Встановив порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2008 року № 186.
Виділив у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 398,0 кв. м (пропорційно частці у домоволодінні - 29/100); ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 687,1 кв. м (пропорційно частці у домоволодінні - 50/100); ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 289,0 кв. м (пропорційно частці у домоволодінні - 21/100).
Місцевий суд судове рішення мотивував тим, що сторони є співвласниками домоволодіння, на якому розташована земельна ділянка, тому встановив порядок користування спірною земельною ділянкою, виходячи з часток у власності сторін та згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, що не суперечить технічним, архітектурним, будівельним та санітарним нормам.
Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_2 03 жовтня 2016 року подала апеляційну скаргу.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 04 листопада 2016 року поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року та відкрив апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .
Апеляційний суд Херсонської області рішенням від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року скасував та ухвалив нове, яким визначив порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , згідно з варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи              від 31 липня 2017 року № 17-31 з письмовими роз`ясненнями до нього, виділивши у користування:
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 345, 5 кв. м, відповідно до первісної 1/4 частки у домоволодінні з існуючим окремо в`їздом-виїздом та, яка позначена в додатку № 3 до висновку експерта зеленим кольором;
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 345, 5 кв. м, відповідно до первісної                              1/4 частки у домоволодінні з існуючим окремо в`їздом-виїздом та, яка позначена в додатку № 3 до висновку експерта рожевим кольором;
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 687,1 кв. м відповідно до первісної 1/2 частки у домоволодінні з існуючим окремо в`їздом-виїздом та, яка позначена в додатку № 3 до висновку експерта синім кольором.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судової експертизи в сумі 2 510,28 грн. 
Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, ОСОБА_7 , яка не брала участі у розгляді справи, однак оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи чи обов`язки, у жовтні 2017 року подала касаційну скаргу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнив частково. Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області                                              від 04 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області                             від 04 жовтня 2017 року скасував і передав справу до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
Постанову суд касаційної інстанції мотивував тим, що відповідно до вимог частини третьої статті 656 ЦК України ОСОБА_7 набула права сингулярного правонаступництва у спірних правовідносинах взамін вибувшого власника частки у домоволодінні - ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції був зобов`язаний залучити ОСОБА_7 до участі у справі як правонаступника.
Також суд касаційної інстанції зазначив про те, що суд апеляційної інстанції поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, виходячи з тривалості хвороби та знаходження на лікуванні заявника, що не підтверджується доказами за період з 2009 року до 2014 року, не зазначив поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 , не навів належного обґрунтування поновлення такого строку, чим порушив норми ЦПК України.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2021 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року.
Зазначену ухвалу апеляційний суд мотивував тим, що  ОСОБА_2 пропущений встановлений законом строк на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року, проте обґрунтованих обставин та належних доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, причин, які б зумовили поважність пропуску строку, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) не наведено, у зв`язку з чим обставини зазначені заявником у заяві від 03 листопада 2016 року не є поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_2 у квітні 2021 року подала касаційну скаргу наухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що до апеляційної скарги заявником було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що ні апелянт, ні її представник не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали про відмову у перегляді заочного рішення від 24 вересня                       2008 року, тому строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
Справа повернулася після її перегляду судом касаційної інстанції до апеляційного суду, у якого були всі підстави для того, щоб надати заявнику можливість надати докази щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. Проте, у порушення вимог ЦПК України суддею апеляційної інстанції було формально відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від ОСОБА_7 , особи яка подавала касаційну скаргу, 08 вересня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просила відмовити у задоволенні касаційної скарги.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 08 вересня 2021 року відзив ОСОБА_7 , особи яка подавала касаційну скаргу, на касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою повернув заявнику без розгляду.
            
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою від 09 червня            2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Дніпровського районного суду міста Херсона.
Справа № 2-2251/08 надійшла до Верховного Суду 01 липня 2021 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 09 серпня 2021 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом 
ОСОБА_2 та її адвокат Морозенко О. Г. були присутні у судовому засіданні                          02 лютого 2009 року, у той час як ухвала про відмову у перегляді заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року проголошена     03 лютого 2009 року.
Інформація про отримання ОСОБА_2 копії ухвали Дніпровського районного суду міста Херсона від 03 лютого 2009 року в матеріалах справи відсутня. Проте, апеляційним судом встановлено, що 13 лютого 2009 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Херсона                                      від 03 лютого 2009 року, до якої долучено копію вказаного судового рішення.
Наведені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_2 станом на 13 лютого                   2009 року копії повного тексту ухвали Дніпровського районного суду міста Херсона                    від 03 лютого 2009 року, а тому саме з 13 лютого 2009 року для особи, яка подала апеляційну скаргу розпочався перебіг десятиденного строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона                                від 24 вересня 2008 року.
Натомість, апеляційна скарга подана 03 жовтня 2016 року, що підтверджується штампом Херсонського міського суду Херсонської області.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 228 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 231 ЦПК України 2004 року).
Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Згідно з частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що єдиною умовою поновлення пропущеного процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження, є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 826/10808/18.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ                   від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав  людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).
Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.
Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі                                                № 361/161/13-ц.
Учасники судового процесу повинні добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.
Як встановлено апеляційним судом,  ОСОБА_2 та її адвокат Морозенко О. Г. були присутніми у судовому засіданні 02 лютого 2009 року, а ухвала про відмову у перегляді заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня                       2008 року проголошена 03 лютого 2009 року, проте інформація про отримання ОСОБА_2 копії зазначеної у матеріалах справи відсутня. 
Однак судом встановлено, що 13 лютого 2009 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Херсона                                   від 03 лютого 2009 року, до якої долучено копію вказаного судового рішення, що свідчить про наявність у ОСОБА_2 станом на 13 лютого 2009 року копії повного тексту ухвали Дніпровського районного суду міста Херсона від 03 лютого 2009 року, початок перебігу десятиденного строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року розпочався саме з 13 лютого 2009 року. Проте апеляційна скарга подана 03 жовтня 2016 року.
Враховуючи викладене та встановивши, що ОСОБА_2 пропущений встановлений законом строк на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 24 вересня 2008 року, проте обґрунтованих обставин та належних доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, причин, які б зумовили поважність пропуску строку, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України не наведено, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом після надходження справи з Верховного Суду не було надано можливість заявнику надати докази щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня                 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху, у зв`язку з тим, що наведені нею у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження визнані неповажними.
На виконання вимог зазначеної ухвали, ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку із наведенням інших поважних причин його пропуску, тобто  апеляційний вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги дотримався вимог ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги.
Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися із оскаржуваним судовим рішенням, оскільки воно прийняте неповноважним складом суду.
Апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього кодексу. 
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього кодексу, застосовуються положення його статті 185 (частини перша та друга статті 357 ЦПК України). 
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частини третя та четверта статті 357 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
Отже, ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі суддею-доповідачем одноособово.
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. 
Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. 
Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 лютого 2021 року у справі                                        № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зауважила, що, регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. 
Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд апеляційної інстанціїне врахував наведених положень ЦПК України, постановивши ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження одноособово, тобто неповноважним складом суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана постанова апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, тому розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Херсонського апеляційного суду від 15 березня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   О. С. Ткачук