22-ц/804/2285/21 
                                                                                263/12349/20 
                                               
                                                                                       Єдиний унікальний номер 263/12349/20          
                                                                                       Номер провадження 22-ц/804/2285/21

                                                       П О С Т А Н О В А 
                                                    ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

  26 серпня  2021 року                                                                                       м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Пономарьової  О.М., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання  Лазаренко Д.Т., 
учасники  справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1   на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, сплаченої за товар, комісії, послуг з переказу грошових коштів та моральної шкоди, 
  
                                                         В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 4499 грн., сплачені ним за товар, 110 грн.  комісії, 76 грн.  за послуги з переказу готівки для оплати за товар; моральну шкоду в сумі 3449 грн. та понесені судові витрати по оплаті послуг адвоката у сумі 1000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він придбав у відповідача телефон Аgm X 1 (black) вартістю  4499 грн., яку він сплатив, а також сплатив комісію 110 грн. Відповідач гарантував йому якість придбаного ним телефону. За послуги переказу готівки за товар відповідачу ОСОБА_1 заплатив ТОВ «Пост Фінанс» 76 грн. Однак при отриманні телефону Аgm X 1 (black) позивачем були виявлені недоліки товару: неможливо зарядити телефон, батарея телефону повністю на 100 % не заряджається; кнопка на зовнішній стороні телефону не відповідає кольору, який присутній на телефонах, вироблених фірмою виробником, на телефоні немає логотипу виробника трикутної форми, а нанесений інший логотип квадратної форми, навушники до телефону даної моделі відсутні; пакувальна коробка, в яку вкладено мобільний телефон за кольором не відповідає кольору коробки, в яку упаковує телефон виробник. Встановивши всі недоліки, ОСОБА_1 вважав, що відповідач усвідомлено зробив фальсифікацію оплаченого позивачем товару (телефону). Позивач зазначив, що  пережив дуже великі моральні страждання, його звичайний спосіб життя був порушений, багато нервував, не міг займатися своїми звичайними справами, був позбавлений можливості жити як раніше в комфортних умовах. 

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачі та стягнення грошових коштів, сплаченої за товар, комісії, послуг з переказу грошових коштів та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено наступне.
Судом порушені норми процесуального права, оскільки  позивач був позбавлений права на участь в судовому засіданні, що призвело до порушення його прав як позивача, а суду не дало можливості встановити усі обставини справи, тому  призвело до неправильного вирішення спору. Також судом порушено конституційне право позивача на своєчасний судовий розгляд з дотриманням всіх процесуальних норм згідно чинного законодавства та права на належний захист порушених прав позивача.
Щодо порушення норм матеріального права, то ОСОБА_1 зазначає, що для визнання  неналежної якості товару з істотним недоліком, в наявності має бути  обов`язково хоча б одна ознака, яка передбачена пунктами «а», «б» чи «в» п.12 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів». На його думку має місце неправильне застосування норм матеріального права, а саме тлумачення закону вищезазначеної статті  ЗУ «Про захист прав споживачів», що призвело  до неправильного застосування судом закону.
Також позивач зазначає, що  звернення його до відповідача з вимогами про розірвання  договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у 14-тиденний  термін та  підтвердження цього не є його обов`язком, а лише правом, хоча на наступний день 04 вересня 2020 року після придбання товару він направив до продавця електронного листа з волевиявленням  розірвати договір  та повернути сплачені за товар гроші у повному обсязі.
Також під час розгляду справи, в порушення процесуального порядку, судом першої інстанції проігноровано його право повноцінного проведення огляду речового доказу, на який посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог. 
Судом не проведено експертизу, якщо суд мав  сумніви з приводу істотних недоліків предмета спору.
Відповідно, висновок суду щодо відмови стягнення на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу є незаконним.

Враховуючи  положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи,  такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що товарний чек №5995 від 01.09.2020 року було виписано Інтернет магазином телефонів на телефон Аgm X 1 (black), у кількості 1 шт. на суму 4499 грн. (а.с.3).
З документу на переказ готівки у гривні №2153643790 від 03.09.2020 року вбачається, що 03.09.2020 року платник ОСОБА_1 переказав отримувачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4499 грн. та сплатив суму комісії - 110 грн. та 76 грн. за послуги з переказу (а.с.4-5).
Зі скріншоту доданого позивачем до матеріалів справи випливає, що вартість смартфону Аgm X 1 (black) на сайті Mobi com.ua складає 4499 грн. (а.с.6). 

Як вбачається зі справи, інших  об`єктивних доказів, які б вказували на  наявність істотних недоліків товару, або його фальсифікацію, позивачем суду не надано. 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 розпорядився своїми правами на власний розсуд, позов не довів, крім того, обрав неналежний, непередбачений законом спосіб захисту, тому його позовні вимоги   задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Не погодитися із таким висновком суду неможливо. 

Так, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Позивач ОСОБА_1 , який придбав товар - телефон  Аgm X 1 (black), вказав, що в телефоні Аgm X 1 (black) є недоліки: неможливо було зарядити телефон, батарея телефону повністю на 100 % не заряджалася; кнопка на зовнішній стороні телефону не відповідала кольору, який присутній на телефонах вироблених фірмою виробником, на зворотньому боці телефону був відсутній логотип виробника трикутної форми, а вказано інший логотип квадратної форми, навушники до телефону, які відповідали цієї моделі телефону, були відсутні; коробка в яку вкладено мобільний телефон за кольором не відповідала кольору коробки, в яку упаковує телефон виробник. 

Суд виходив з того, що правові наслідки передання товару неналежної якості передбачені як статтею 678 ЦК України, так і статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
У разі виявлення недоліків у товарі, правовідносини сторін регламентуються ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товар на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до п.п. 12, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Таким чином, для визнання недоліків товару істотними в наявності мають бути три обов`язкові ознаки та хоча б одна із факультативних ознак, які передбачені пунктами «а», «б» чи «в» п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».
Істотні недоліки, що виникли з вини виробника (продавця, виконавця), чи фальсифікований товар у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, підтверджуються висновком експертизи, яку продавець відповідно до п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506 «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів», зобов`язаний організувати у триденний термін із дня одержання письмової заяви від споживача.
Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку (частина третя статті 680 ЦК України).
Покупець розпоряджається своїми правами на власний розсуд, обираючи належний, передбачений законом, спосіб захисту.
Відповідно до вимог статті 709 ЦК України продавець зобов`язаний прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.
Частиною 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що на письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені ч.1 цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів.
За змістом частин п`ятої та шостої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви.
Відповідно до вимог ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом гарантійного періоду вимагати у відповідача: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів щодо звернення його до відповідача з вимогами про: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи в судовому порядку.
Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
Згідно статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Право позивача на повернення сплаченої за товар грошової суми виникає при встановленні істотного недоліку проданого товару, який при цьому має одну із вказаних вище ознак.

Суд вказав, що позивач в даній справі вимагає від відповідача повернення грошових коштів, сплачених за телефон, комісію та послуг з переказу грошових коштів, при цьому позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України щодо продажу йому відповідачем вказаного телефону з істотним недоліком, визначеним п.12 ст. 1 Законом України «Про захист прав споживачів», або з ознаками фальсифікації товару. 

Отже, зі справи вбачається, що позивач до звернення до суду не прийняв жодних мір для об`єктивного підтвердження обставин, на які посилається: не звернувся  до будь-якої організації або фахівця для фіксації вказаних недоліків, не повернув товар, не направив претензію продавцю.   

За клопотанням позивача колегією суддів оглянутий спірний товар - телефон, придбаний ним у відповідача. Але візуально  встановити будь-які недоліки на телефоні неможливо, телефон в упаковці, модель відповідає пропозиції на сайті продавця. 

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в позові,  яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України.

Доказів на підтвердження обставин заподіяння позивачу моральної шкоди, в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, позивачем  також  не надано, відповідно,  висновок суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди  також є правильним. 

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права не знайшли свого  підтвердження при апеляційному перегляді справи. 

Твердження позивача про те, що він не має обов`язку звертатися до продавця з будь-якими претензіями, а має право одразу звернутися до суду, не суперечать вимогам закону, 
Але разом з тим, позивач жодним чином не довів обставини,  на які посилався. 
Позиція позивача стосовно обов`язку суду самостійно, з власної ініціативи,   провести судову експертизу для перевірки обґрунтованості позовних вимог, не відповідає  положенням процесуального закону про надання доказів.  
Так, згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Жодних клопотань про забезпечення доказів або витребування доказів позивач не заявляв. 
Доводи апеляційної скарги  про те, що суд позбавив позивача  можливості прийняти участь в розгляді справи, також не відповідають дійсності. 
31 травня  2021 року судом відкрито провадження у справі, постановлено  справу  розглядати в поряду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, роз`яснено, що суд розглядає справу   за наявними у справ матеріалами. 
Позивач надав суду заяву  про розгляд без його участі (а.79). 
Відповідно, суд при вирішенні справи виходив з обставин, наведених позивачем, з урахуванням наданих ним доказів. 

З рішення вбачається, що судом надана мотивована оцінка наданих позивачем доказів і результати оцінки доказів судом відображені  в рішенні.  
За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України.
Суд дав вірну оцінку наданим стороною доказам, і до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. 

Позивач разом із апеляційною скаргою надав копію його  листа до продавця товару із вимогою повернути  кошти (а.с.135).  

Статтею 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав такий доказ суду першої інстанції, оскільки на його думку, ним було достатньо надано доказів для підтвердження його вимог, а суд першої інстанції з власної ініціативи не витребував у нього інших додаткових доказів. Поважних об`єктивних причин, з яких він не надав даний доказ суду першої інстанції позивач не вказував.  
Крім того, підтверджень того, що цей лист отриманий продавцем телефону, суду не надано. Тому колегія суддів переглядає справу з урахуванням правил статті 367 ЦПК України. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам позивача і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача  задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:
   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складений 30 серпня 2021 року. 

Судді:                                                                               Мальцева Є.Є.

                                                                                          Пономарьова О.М. 

                                                                                          Ткаченко Т.Б.