Ухвала
29 липня 2021 року
м. Київ
справа № 127/25304/16-ц
провадження № 61-7576ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»), у якому просив стягнути невиплачену заробітну плату за фактично відпрацьовані години з 17 травня 2002 року в розмірі 
379 064,02 грн, а саме: заробіток за фактично відпрацьовані години замість змінного оператора - 269 242,98 грн, заробіток за фактично відпрацьовані години під час прийому-передачі зміни - 109 821,04 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 
2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години з 17 травня 2002 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 
2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години, починаючи з 17 травня 2002 року по даний час задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 року по 2015 рік включно, у сумі 104 844,12 грн, 
з відрахуванням (утриманням) з вказаної суми коштів всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
28 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року (надійшла до суду 06 травня 
2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частини відмови у задоволенні позовних вимоги та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 17 травня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати уточнену касаційну скаргу з зазначенням підстав (підстави) касаційного оскарження, надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
07 червня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання 
ОСОБА_1  на усунення недоліків вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 2021 року та уточнена касаційна скарга.
Однак, вимоги ухвали Верховного Суду від 17 травня 2021 року не виконані в повному обсязі, а саме, не вказані конкретні підстави касаційного оскарження. В уточненій касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 2021 року.
05 липня 2021 року Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1   на усунення недоліків вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 
2021 року та уточнена касаційна скарга.
Однак, вимоги, викладені в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 2021 року, не виконані в повному обсязі, а саме в уточненій касаційній скарзі не вказані постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а лише є посилання на постанови Пленуму Верховного Суду України.
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 2021 року.
28 липня 2021 року Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1   на усунення недоліків вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 травня 
2021 року та уточнена касаційна скарга.
Однак, в уточненій касаційній скарзі заявник вкотре не вказав підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд не може взяти до уваги посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, оскільки заявник не навів жодної постанови Верховного Суду, 
у якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Верховний Суд повторно зазначає, що посилання заявника на постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 127/25304/16-ц (провадження № 61-44353св18) суд не бере до уваги, оскільки дане посилання не відповідає вимогам статті 389 ЦПК України, так як це ця ж сама справа, судові рішення в якій заявник оскаржує в касаційному порядку.
Станом на 29 липня 2021 року вимоги, викладені в ухвалі Верховного суду від 17 травня 2021 року, заявником не виконані, що перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню 
із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                              Г. В. Коломієць