Апеляційне провадження № 22-ц/824/9645/2021               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 15 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
Унікальний номер справи 368/489/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів:  Вербової І.М., Соколової В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Ярмак О.В.
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           ОСОБА_2 ,
третя особа -                         Обухівська окружна прокуратура,
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області, ухваленого 18 березня 2021 року  в приміщенні  суду під головуванням судді Кириченка В.І., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Обухівська окружна прокуратура, про  усунення перешкод, зобов`язання вчинити певні дії та визнання бездіяльності неправомірною,які обґрунтовувала тим, що вона зі згоди власника ОСОБА_3 вона користується Ѕ частиною криниці по АДРЕСА_1 . З 2013 року відповідач ОСОБА_2 перешкоджає її користуватися водою з криниці та викачує воду електричним насосом. На її зауваження не реагує, висловлюється на її адресу нецензурно та погрожує розправою.
У зв`язку з такою поведінкою відповідача, нею до ГУ Національної поліції Київської області подані заяви про вчинення злочину.
На її неодноразові звернення до органів поліції кримінальні провадження по факту вчинення ОСОБА_2 злочину не відкривалися.
У зв`язку зі зловживанням посадовими особами службовим становищем, відкрито кримінальні провадження в яких вона визнана потерпілою.
З огляду на викладене, просила суд зобов`язати відповідача не перешкоджати в користуванні Ѕ криниці, демонтувати насос з криниці, зобов`язати його не  висловлюватися на її адресу нецензурними словами, не погрожувати вбивством та направленням на лікування до психіатричної лікарні.
Також просила визнати бездіяльність Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ в Київській області та Кагарлицької місцевої прокуратури протиправною.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 18 травня 2020 року у відкритті провадження про визнання бездіяльності Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ в Київській області та Кагарлицької місцевої прокуратури протиправною - відмовлено.
Ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заявлені до Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ в Київській області та Кагарлицької місцевої прокуратури - залишено без розгляду.
Заочним рішенням Обухівського районного суду м.Києва від 18 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду позивачка ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить  рішення суду скасувати  та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вона надала достатньо доказів, які підтверджують вину відповідача у завданні їй шкоди, але  суд першої інстанції без достатніх правових підстав відмовив її в позові та не визнав бездіяльність органів поліції та прокуратури міста Кагарлик, при здійсненні досудового розслідування протиправною.
Вказувала також на те, що поза увагою суду залишились її доводи про те, що відповідач ОСОБА_2 , з іншими особами затравили криницю, насипали листя, сміття і хлору та продовжують погрожували їй фізичною розправою.
            Відповідач  знищив частину паркану, підняв межу на висоту 1.5 м, посадив дерева на межі довжиною 100 метрів, викидає сміття, виливає фекалії, у зв`язку з чим вона не в змозі користуватися  надвірними  спорудами.
            Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції в порядку статті 360 ЦПК України не подано.
В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просила рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені за законом належно.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалом справи та встановлено судом першої інстанції, власником житлового будинку в АДРЕСА_1 до прийняття постанови Верховною Радою України №3650 «Про утворення та ліквідацію районів») Київської області є ОСОБА_3 який по договору купівлі - продажу від 20.01.2012 року і згідно довідки виконавчого комітету Переселенської сільської ради від 25.04.2018 року купив житловий будинок який розміщений на земельній ділянці площею 0,074 га, з кадастровим номером - 3222286001:01:372:0030.
На земельній ділянці біля житлового будинку розташовані, зокрема, надвірні будівлі і споруди серед яких є  криниця  (зазначена за літерою «L»).
Про перебування в користуванні власника  ОСОБА_3 Ѕ частини криниці, свідчить також довідка сільського голови Переселенської сільської ради Кагарлицького району від 25.04.2018 року.
Судом встановлено також (та не заперечується іншими учасниками справи), що позивач ОСОБА_1 проживає в зазначеному домоволодінні та користується ним та надвірними спорудами та будівлями з відома та за згодою власника ОСОБА_3 , який є її сином.
08.01.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про злочин за ч.1 ст. 194 КК України до ГУ НП в Київській області відносно сусіда - відповідача ОСОБА_2 який проживає АДРЕСА_2 який з 2012 року перешкоджає її користуватися спільною криницею, викачує електронасосом воду, на її зауваження не реагує та погрожував розправою.
 Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від17.01.2020 задоволена скарга ОСОБА_1 та зобов`язано старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області або іншого слідчого внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.012.20230 року про скоєння злочину, зареєстрованого в журналі ЄО за № 234 та повідомити про це заявника, шляхом надання витягу з ЄДР досудових розслідувань. 
За повідомленням ГУ НП в Київській області Кагарлицьке ВП Обухівського ВП від 25.06.2030 року, на виконання вимог ухвали суду від 17.01.2020 року відповідно до інформаційного порталу НПУ зареєстровано 12 звернень ОСОБА_1 , про вчинення злочину ОСОБА_2 .
Інформація про надходження заяви ОСОБА_1 та внесення інформації про  вчинення правопорушень підтверджена також витягом з ЄРДР.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що подані ОСОБА_1 докази на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, не підтверджують вчинення відповідачем перешкод в користуванні нею ( ОСОБА_1 ) криницею або іншими спорудами за місцем її проживання та злочинів стосовно  умисного знищення або пошкодження майна та погрози вбивством, оскільки   відносно зазначених правопорушень відповідні рішення правоохоронних органів,в тому числі вироки суду не приймались.
 Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду  на наступне.
Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.356 ч.1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст.358 ч.ч.1-3 ЦК України передбачено: 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 43 ч.1 Водного кодексу України передбачено: водокористувачі мають право: 1) здійснювати загальне та спеціальне водокористування. Порушені права водокористувачів підлягають поновленню в порядку, встановленому законодавством.
За статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу  (групи доказів).
Як вбачається з позовної  заяви  ОСОБА_1 , її вимоги заявлені до ОСОБА_2 зводяться до усунення, зокрема, її перешкод в користуванні частиною криниці,належної її сину ОСОБА_3 та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати (витягнути з криниці) електромотор, не висловлюватися на її адресу нецензурно та погрожувати її вбивством та направленням на психіатричне лікування.
Між тим, на підтвердження зазначених доводів позивачкою жодного належного та допустимого доказу,а  ні в суді першої інстанції,а ні в суді апеляційної інстанції не надано.
Стосовно  доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права під час розгляду її вимог про визнання бездіяльності органів поліції та прокуратури, а також щодо відшкодування за їх рахунок шкоди,апеляційний суд вважає їх безпідставними, виходячи з того, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 18 травня 2020 року у відкритті провадження про визнання бездіяльності Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ в Київській області та Кагарлицької місцевої прокуратури протиправною - відмовлено.
Ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заявлені до Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ в Київській області та Кагарлицької місцевої прокуратури - залишено без розгляду.
Зазначені ухвали суду набрали чинності і правом апеляційного оскарження  ухвал суду першої інстанції ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 352-353 ЦПК України не скористалася. 
            За змістом статті 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
            Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
            Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
            У статті 16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
            Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
            Отже, позивач самостійно обрала спосіб захисту своїх прав, який має доводитись обставинами, які у цьому спорі не встановлені.
            Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не встановив факт порушення особистих прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб.
Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про задоволення її вимог, а саме : стягнення з Держави Україна в особі Кагарлицького районного суду Київської області на її користь 242 979,00 грн моральної шкоди;
визнання бездіяльності поліції, прокуратури м.Кагарлик при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000197 за ч.1 с. 129 КК України від 15.03.2018, де ОСОБА_1 вказана потерпілою;
визнання бездіяльності поліції, прокуратури м.Кагарлик при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000196 за ч.1 с. 129 КК України від 15.03.2018, де ОСОБА_1 вказана потерпілою;
визнання бездіяльності поліції, прокуратури м.Кагарлик при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000176 за ч.1 с. 129 КК України від 8.03.2018, де ОСОБА_1 вказана потерпілою;
визнання бездіяльності Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000449 за ст. 364 ч.1 КК України від 25.07.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою;
визнання бездіяльності Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000200 за ч.2 ст. 122 КК України від 15.03.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою на суму 3746,84 грн.;
визнання бездіяльності Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12018110000000337 за ст. 364 ч.1 КК України від 25.05.2018 року, де ОСОБА_1 вказана потерпілою;
визнання бездіяльності поліції, прокуратури по кримінальному провадженні № 12019110000000124 за ч. 1 ст. 364 КК України від 01.03.2019 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою, оскільки зазначені вище вимоги,викладені в апеляційній скарзі та не були заявлені в позові ОСОБА_1 ,а відтак не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно ст.13 ЦПК суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачений цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду,крім випадків встановлених цим Кодексом. 
З огляду на викладене, рішення суду  першої інстанції є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
         
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
            Заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 березня залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  20 вересня 2021 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: