ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/19466/20                                        Головуючий суддя І інстанції Божко В. В.
Провадження № 22-ц/818/3581/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про розірвання шлюбу

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Божко В.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 , в якій позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 06.07.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2418.
В обґрунтування посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на морально-етичну сторону шлюбних відносин та основні сімейні цінності, відсутність взаєморозуміння, було втрачено почуття кохання, морально-психологічний зв`язок та єдність. Зазначає, що вони з відповідачем останні чотири місяці проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майнового спору не мають. Вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам через неможливість налагодження особистого життя. Дітей від шлюбу не має. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище – ОСОБА_3 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 12.03.2021 до суду надійшла заява від відповідача, в якій зазначає, що не згоден з позовом про розірвання шлюбу, просив надати строк для примирення чотири місяці, відзиву не надав, будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову суду не надано.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 06.07.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2418.
Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище – ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, вважає його необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказав, що позовні вимоги ним не визнаються, він категорично заперечує проти розірвання шлюбу, бажає зберегти сім`ю, оскільки не втратив до позивача ОСОБА_2 почуття любові та взаємоповаги, саме через почуття до неї він переїхав проживати до м. Харкова.
Крім того зазначив, що 12.03.2021 ним було подано клопотання про надання строку для примирення, що передбачено діючим законодавством, протягом якого він мав намір налагодити стосунки зі своєю дружиною, для чого хоче прикласти всі зусилля, однак, його клопотання залишено судом першої інстанції без уваги, навіть не винесено окремого процесуального документа з приводу нього.
ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення – без змін.
Просить суд критично поставитися до будь-яких заяв відповідача ОСОБА_1 про відкладення судових засідань у справі, оскільки єдиною метою таких заяв є намагання затягнути розгляд справи по суті до 06 липня 2021 року задля збереження посвідки на тимчасове проживання на території У країни без наявних правових підстав.
Вважає, що рішення районного суду законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване, ухвалене із додержанням норм матеріального й процесуального права й підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача має бути відхиленою.
Вказала, що єдиною метою подання відповідачем апеляційної скарги є намагання без поважних причин затягнути набрання законної сили вмотивованого й обґрунтованого рішення за її позовними вимогами, оскільки після розірвання нашого шлюбу він втратить право тимчасового проживання на території України й буде анульовано його посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , що діє до 06 липня 2021 року.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про судове засідання, від якого заяв про причини неявки не надійшло, що відповідно до ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 06.07.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.07.2019 уклали шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2418.
Фактично між сторонами сімейне життя не склалось, подружжя мешкає окремо, спільного господарства не ведуть. Дітей, в тому числі неповнолітніх та спільного майна не мають.
Суд вважав, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, зокрема позивача, що має вагоме значення для збереження шлюбу, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
За змістом ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується виключно на вільній згоді жінки та чоловіка, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
З огляду на те, що на день апеляційного розгляду справи пройшло вже більше трьох місяців після подачі апеляційної скарги та більше семи місяців після звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом, сторони протягом такого значного строку не примирилися, і позивачка наполягає на розірванні їх шлюбу, - це свідчить про неможливість їх примирення та збереження шлюбу в межах визначеного законом добровільного союзу жінки та чоловіка. Доводи скарги про можливість примирення подружжя не знайшли свого підтвердження.
Оскільки висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з додержанням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 липня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.