17.09.21
22-ц/812/1353/21
Провадження № 22-ц/812/1353/21         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 484/4135/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н. О.,
       суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Андрієнко Л.Д.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 13 травня 2021 року суддею Паньковим Д.А., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач зазначав, що 06.02.2006 року ОСОБА_1 підписав заяву без номеру та отримав 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Розмір кредитного ліміту у подальшому було збільшено до 15 000 грн. Своїм підписом позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 30 832, 25 грн., з яких: 22 945, 87 за простроченим тілом кредиту та 7 886, 38 грн. за відсотками, яку банк просив стягнути з відповідача. 
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно у 2006 році, підписавши заяву, отримав у АТ КБ «ПриватБанк» платіжну картку «Універсальна» 5211537339177524, строком дії до листопада 2016 року, з кредитним лімітом у 2 500 грн. У подальшому кредитний ліміт біло збільшено до 6 000 грн. До закінчення строку дії картки він повністю погасив кредитну заборгованість. Проте, у 2019 році він довідався, що невідомими особами відкрито на його ім`я інші кредитні картки та знято кошти. Звернення до банку з проханнями про блокування цих карток та про проведення службового розслідування результатів не дали. Після цього він звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Також на його звернення Національним банком України проведено перевірку та встановлено, що спірні операції з відкритими на його ім`я рахунками у період з 20 по 24 серпня 2019 року здійснені у системі дистанційного обслуговування клієнтів «Приват24». Доступ до системи інтрент-банкінг «Приват24» здійснювався шахрайським способом з використанням його конфіденційної інформації.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що заборгованість за договором, укладеним між банком та відповідачем у 2006 році, погашена ОСОБА_1 у 2016 році, отримання кредитних коштів у 2019 році особисто ОСОБА_1 , банк не довів, а твердження ОСОБА_1 про отримання цих коштів шахрайським шляхом іншими особами, банком не спростовані.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення скасувати та задовольнити позов, посилаючись на доведеність факту перебування сторін у договірних правовідносинах, укладений у 2006 році договір є діючим, недійсним не визнавався, а доводи апелянта про отримання коштів іншими особами не заслуговують на увагу оскільки не доведені судовим вироком.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що заборгованість ним погашена у 2016 році в межах строку дії платіжної картки, у подальшому виготовлення платіжних карток він не ініціював, коштів від банку не отримував, та будь-яких дій, які могли б сприяти шахраям в отриманні коштів, не вчиняв. Крім цього вказував на порушення позивачем норм ЦПК України щодо надання доказів.
Відповіді на відзив банком не подано.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2006 року ОСОБА_1 підписав заяву без номеру та отримав 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (а.с. 15).
07.02.2006 року позичальник отримав кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2013 року. 20.03.2013 року отримав кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до листопада 2016 року (а.с. 13).
Протягом терміну дії цих карток розмір кредитного ліміту складав 6 000 грн. (а.с. 14).
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що востаннє боржником ОСОБА_1 , на погашення заборгованості за кредитом, внесено 341, 47 грн. 25 вересня 2016 року. Станом на дату закінчення строку дії кредитної картки – листопад 2016 року заборгованість за кредитним договором відсутня (а.с. 10-11).
З наданого банком витягу за договором вбачається, що за кредитною карткою № НОМЕР_1 , яка мала термін дії до лютого 2013 року, при погашенні позичальником кредитної заборгованості у вересні 2016 року, залишались власні кошти у розмірі 132, 56 грн. на які, аж до випуску нової картки у 2019 році, банком нараховувались відсотки на залишок власних коштів та утримувались податки з них (а.с. 36-41). 
23.08.2019 року нібито на ім`я ОСОБА_1 банком випущено картку № НОМЕР_3 (а.с. 13).
Цього ж дня розмір кредитного ліміту збільшено до 15 000 грн. та з карти знято 14 900 грн. (а.с. 12, 14). 
Звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» з заявами про те, що відносно нього невідомими особами вчинено шахрайські дії, які призвели до зняття кредитних коштів, прохання до банку заблокувати відкриті на його ім`я рахунки та провести службове розслідування, результатів не дали.
19.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. За цією заявою відкрито кримінальне провадження № 12019150110002063 (а.с. 74). 
Тільки у листопаді 2019 року на звернення ОСОБА_1 . Національний банк України своїм листом №14-0004/61485 (а.с. 97-98) повідомив про проведення перевірки, якою встановлено, що спірні операції з його картковими рахунками у період з 20.08.2019 року по 24.08.2019 року здійсненні у системі дистанційного обслуговування клієнтів «Приват24». Доступ до системи інтрент-банкінг «Приват24» здійснювався шахрайським способом з використанням конфіденційної інформації ОСОБА_1 , яка була отримана з використанням його фінансового номера телефону. 
Так, у зазначений період на його ім`я було оформлено три кратки, одна з яких віртуальна для розрахунків в інтернеті, яка не потребує додаткової ідентифікації, а дві інші було замовлено із зовнішнього сайту Банку «Картка з фото» ргіvаtbаnк.uа за послугою «Картка з фото» 21.08.2019, та отримані 23.09.2019 за вказаною адресою отримувача. При цьому Банк зазначає, що для входу в систему « ІНФОРМАЦІЯ_1 » третіми особами був змінений старий фінансовий номер телефону на новий з використанням його конфіденційної інформації. Вхід в аккаунт «Приват24» з нового фінансового номеру під час проведення шахрайських дій здійснювався за використанням ІР-адреси. 
Також Банк повідомив, що маючи на руках SIМ картку старого фінансового телефонного номеру, шахраї отримали інформацію з Українського Бюро Кредитних Історій, отримали новий СVV2 картки, здійснили вхід в «Приват24», і в подальшому за допомогою додатку «Оплата частинами» оформили кредити за послугою «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою»: 23.08.2019 року о 19:03:01 був оформлений кредит з картками на суму 1000,00, 23.08.2019 був оформлений кредит з картки на суму 8000,00 грн. За інформацією Банку, аналіз виписок по його картковим рахункам довів, що картки використовувалися в шахрайській схемі для отримання кредитів в онлайн кредитних установах. Всі кошти були отримані із карток в банкоматній мережі м. Кривий Ріг» (а.с. 72-73).
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що АТ КБ "ПриватБанк" не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції у серпні 2019 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів, що є підставою для притягнення саме його до цивільно-правової відповідальності. 
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц (провадження № 61-25606св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19), від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18 (провадження № 61-1556св20) та від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).
Отже, оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                І.В.Лівінський
                                                               Н.О.Шаманська
                                                       
---------------------------------
Повну постанову складено 17 вересня 2021 року