ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15312/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Чабаненко С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.02.2021 р. (суддя Боженко Н.В.)  в справі № 160/15312/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною  та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10678-50/67 від 15.05.2019 р. на суму 21  030,90 грн.
          Рішенням Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 15 травня 2019 року № Ф-10678-50/67 на суму 21 030,90 грн.; стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  на користь       ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.  та витрати на правничу допомогу у розмірі 5  000,00 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказавши, що позов не підлягає  задоволенню, апелянтом зазначено, що він не погоджується з розміром витрат про професійну правничу допомогу. Зазначає, що  позивачем подано докази на підтвердження таких витрат із порушенням  приписів статті 79 КАС України, тому такі докази не можуть бути прийняті судом. Вказує про не підтвердження належними доказами виконання адвокатом умов договору, зокрема відсутній акт  виконаних робіт, детальний опис   витрат та докази понесення таких витрат. Також вважає неспівмірною стягнуту судом першої інстанції суму із складністю справи.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 р. допущена заміна відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) правонаступником – Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658).
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець  14.06.2004 р.,  взятий на податковий облік за №12759.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області  сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-10678-50/67 від 15.05.2019 р. по сплаті єдиного внеску на суму 21 030,00 грн.  за наступні періоди, а саме: 2017 рік в сумі 8448, 00 грн.; 2018 рік в сумі 9828, 72 та 1 квартал 2019 року в сумі 2754, 19 грн. 
Судом першої інстанції також  встановлено, що у відповідні періоди ОСОБА_1 був працевлаштований. Згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1  у період з 16.01.2015 р. по 19.09.2019 р. ОСОБА_1 працював водієм автотранспортного засобу 1 класу-експедитором у ПрАТ з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод».
Встановивши, що в період з 2017 року по І квартал 2019 року (періоди, за які позивачу нараховане контролюючим органом недоїмку по сплаті ЄСВ оскарженою вимогою) ОСОБА_1 був найманим працівником та у цей період саме роботодавець позивача сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується довідкою №54 від 06.11.2020 р., а доказів отримання позивачем у період протягом 2017 року до закінчення І кварталу 2019 років доходів від провадження підприємницької діяльності окремо від доходів, отриманих від роботодавців,  матеріали справи не містять, відповідач про наявність таких доходів не зазначає та їх не надає, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскарженої вимоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції зазначено, що на підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, адвокатом позивача надано до суду копію договору   про надання правничої допомоги від 30.10.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25.01.2018 року №3608, копію акту виконаних робіт від 06.01.2021 року, копію рахунка-фактури №СФ-0000075 від 30.10.2020 року, копію квитанції №38 від 02.11.2020 року, №39 від 03.11.2020 року.
Відповідно до акту виконаних робіт від 06.01.2021 року виконавцем надані наступні роботи (послуги): 1) попередня усна консультація замовника, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 1 години, загальною вартістю послуги      500 грн.; 2) підготовка та подання адвокатського запиту до ВДВС щодо замовника, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 3 годин, загальною вартістю послуги 1 500,00 грн.; 3) отримання та підготовка необхідної інформації по справі: підготовка правової позиції; аналіз судової практики; збирання доказів, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн. грн., із витрачанням 6 годин, загальною вартістю послуги 3000,00 грн.; 4) підготовка та подача позовної заяви, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 7 годин, загальною вартістю послуги      3 500 грн.; 5) аналіз відзиву, підготовка та подача відповіді на відзив, вартістю за 1 годину роботи 500 грн., із витрачанням 5 годин, загальною вартістю послуги 2 500,00 грн.
02.11.2020 р. квитанцією №38 ОСОБА_1 сплатив на рахунок Адвокатського об`єднання «КС Партнерс» суму 10   000,00 грн., 03.11.2020 року квитанцією №39 ОСОБА_1 сплатив на рахунок Адвокатського об`єднання «КС Партнерс» суму 1   000,00 грн.
Суд першої інстанції вважав, що  безпідставно нараховане вартість послуг за направлення отримання та підготовка необхідної інформації по справі: підготовка правової позиції; аналіз судової практики; збирання доказів, оскільки вказані дії є складовими підготовки та подання позовної заяви та не можуть бути кваліфіковані як окремо визначені дії з окремо визначеною вартістю, а також  безпідставне нарахування вартості послуг за аналіз відзиву, підготовку та подачу відповіді на відзив, адже фактично правова позиція викладена у відповіді на відзив дублює позовну заяву.
Враховуючи, що  предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними,  суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову в рамках даного провадження, тому частково задовольнив заяву позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності, пропорційності та обсягу наданих послуг у розмірі 5 000,00 грн.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є виключно питання  обґрунтованості стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку про обґрунтованість стягнення на користь позивача витрат на професій правничу допомогу в розмірі 5  000 грн.
Судом встановлено, що 06.01.2021 р. представником позивача подано до суду першої інстанції клопотання  про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11  000 грн. 
До позовної заяви позивачем додано    договір про надання правничої допомоги з Адвокатським об`єднанням «КС Партнер» від 30.10.2020 р. № 3010/20.
До відповіді на відзив представником позивача надано наступні документи: рахунок-фактура № СФ-0000075 від 30.10.2020 р.  на суму юридичних послуг в розмірі 11  000 грн., акт виконаних робіт від 06.01.2021 р., в якому зазначено  види послуг, витрачений час та ціна таких послуг, загальна сума – 11  000 грн., квитанції про прибуткового касового ордеру  № 38 від 02.11.2020 р. на суму 10  000 грн. та № 39 від 03.11.2020 р. на суму 1  000 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт від 06.01.2021 р.  виконавцем  надані наступні роботи (послуги):  попередня усна консультація замовника, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 1 години, загальною вартістю послуги      500 грн.;  підготовка та подання адвокатського запиту до ВДВС щодо замовника, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 3 годин, загальною вартістю послуги 1 500,00 грн.;  отримання та підготовка необхідної інформації по справі: підготовка правової позиції; аналіз судової практики; збирання доказів, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн. грн., із витрачанням 6 годин, загальною вартістю послуги 3000,00 грн.;  підготовка та подача позовної заяви, вартістю за 1 годину роботи 500,00 грн., із витрачанням 7 годин, загальною вартістю послуги      3 500 грн.;  аналіз відзиву, підготовка та подача відповіді на відзив, вартістю за 1 годину роботи 500 грн., із витрачанням 5 годин, загальною вартістю послуги 2 500,00 грн.
Відтак, факт надання професійної правничої допомоги та сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 грн. підтверджено наявними в матеріалах справи документами: рахунком-фактурою, актом виконаних робіт  від 06.01.2021 р., квитанціями до прибуткового касового ордеру на загальну суму 11  000 грн.
          Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати  на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 КАС).           
За змістом частини другої  статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Здійснюючи апеляційний перегляд  рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зважаючи на доведеність факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в межах цієї справи в розмірі присудженої судом першої інстанції суми  (5 000 грн.), недоведеність відповідачами неспімірності розміру таких витрат зі складністю справи, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Доводи апелянта про  не врахування судом першої інстанції неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу  зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання таких послуг,  є безпідставними, адже судом першої інстанції враховано як обсяг наданих адвокатом послуг, складність справи, та частково задоволені вимоги позивача, стягнуто тільки 5  000 грн. із заявлених 11  000 грн.
Посилання на  не надання позивачем документів, передбачених частиною четвертою статті 134 КАС України, зокрема, акту  виконаних робіт, детального опису   витрат та доказів понесення таких витрат, є цілком безпідставними, адже матеріали справи містять акт виконаних робіт та квитанції про сплату позивачем коштів, про що вказано судом вище. Відсутність детального опису робіт не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, адже обсяг наданих послуг зазначено  в акті виконаних робіт.
Стосовно зазначення апелянтом, що квитанції до прибуткового касового ордеру  не відповідають вимогам  Інструкції про безготівкові  розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління  НБУ від 21.01.2004 р. № 22, адже в квитанціях відсутній підпис  відповідального виконавця банку, суд зазначає, що квитанції до прибуткового касового ордеру свідчать про внесення позивачем до каси адвокатського об`єднання готівкових коштів, що виключає наявність на цих платіжних документах відміток банківської установи.
Посилання апелянта на порушення позивачем порядку доказів на підтвердження  витрат на професійну правничу допомогу, а саме статті 79 КАС України,  суд визнає необґрунтованими та зазначає, що стаття 79 КАС України регламентує питання подання доказів по суті спору.
Частиною сьомою  статті  139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин третьої – п`ятої статті 143 КАС якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, а доводи відповідача у цьому питанні є цілком безпідставними.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.02.2021 р.  в справі № 160/15312/20 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.02.2021 р.  в справі № 160/15312/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05.07.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 05.07.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко