Дата документу 27.07.2021 Справа № 320/3280/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/3280/19        Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/807/1047/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Остащенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Промінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання таким, що фактично прийняв спадщину, та визнання права власності на спадкове майно, 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Промінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання таким, що фактично прийняв спадщину, та визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . 
На час смерті батька спадкоємцями за законом були його мати ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_4 .
За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідав йому на час своєї смерті усе своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося. Заповіт був складений секретарем Промінівської сільської ради Івановою О.В. 
На час смерті його батько перебував у шлюбі з його матір`ю, а житловий будинок АДРЕСА_1 вони придбали у період шлюбу, тому 1/2 частка зазначеного житлового будинку належала батькові ОСОБА_5 , а 1/2 частка матері ОСОБА_1 . 
Також його батьком у власність у результаті безоплатної приватизації була отримана земельна ділянка загальною площею 0,54 га. для ведення особистого господарства, яка розташована на землях Промінівської сільської ради, тому дана земельна ділянка належала особисто йому. 

Вважав, що звернувшись до секретаря Промінівської сільської ради після смерті батька за отримавши відмітку у заповіті, належним чином прийняв спадщину.
У березні 2019 року він звернувся до нотаріуса Володіної О.С. , однак у видачі свідоцтва на спадщину йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. 
Вказував, що на час смерті батька він мешкав разом з ним у зазначеному будинку, де продовжує мешкати і по теперішній час. 
На підставі зазначеного просив встановити факт того, що він прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном, та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,54 га. для ведення особистого господарства, яка розташована на землях Промінівської сільської ради у порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати, пов`язані із оцінкою спадкового майна у розмірі 2000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Встановлено факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного управляння та володіння спадковим майном.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,54 га. для ведення особистого господарства, яка розташована на землях Промінівської сільської ради у порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що на день смерті ОСОБА_5 з ним мешкала лише дружина, не дослідження судом доказів, наданих відповідачем, незастосування положень ст. 1242 ЦК України щодо обов`язкової частки непрацездатні дружини у спадщині, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є обґрунтованим та вмотивованим, судом першої інстанції враховано довідку №166 від 13 вересня 20219 року, відповідачі не звертались із заявами про прийняття спадщини.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, не заявив про відмову від спадщини, а отже, суд вважав можливим визнати його спадкоємцем, який фактично прийняв спадкове майно, та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,54 га. для ведення особистого господарства, яка розташована на землях Промінівської сільської ради .

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

При вирішенні спору, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті батька позивача - ОСОБА_5 (т.1, а.с.6). 

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 , яка на час смерті є непрацездатною особою у віці 75 років, та сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 18 березня 1999 року секретарем виконкому Промінівської сільської Ради народних депутатів Івановою О.В., яким заповідав ОСОБА_3 на час своєї смерті усе своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося (т.1, а.с.8). 

Відповідно до Свідоцтва на право власності на жилий будинок від 10 листопада 1998 року, яке видано на підставі рішення Мелітопольської міської Ради народних депутатів від 09.03.1989 року № 29/2  ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.9).

27 грудня 1996 року на ім`я ОСОБА_5 видано державний акт серії ЧР № 11-7-1306 на право власності на земельну ділянку площею для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,54 га., яка розташована на території Промінівської сільської Ради (а.с.14).

Спадкова справа за фактом смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №62669698, виданою завідувачкою Мелітопольською державною нотаріальною конторою Володіною О.С. (а.с.130-131).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано сторонами, що на час смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкодавець проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживала та була зареєстрована за цією адресою його дружина - ОСОБА_1 (а.с.64-65).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року правила книги шостої ЦК України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК Української РСР).

Статтею 527 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтями 529 та 530 ЦК Української РСР визначені перша та друга черги спадкоємців за законом, відповідно до змісту яких при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

За приписами статті 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за цією ж адресою була зареєстрована відповідач ОСОБА_1 , а позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.5 зворот., 37).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_5 зазначав, що прийняв спадщину після померлого шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, що передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

На підтвердження зазначених позивачем обставин позивач долучив до матеріалів справи Довідку №166 від 13.03.2019 року, підписану Промінівським сільським головою Лаврик В.М. (а.с.18), в який зазначено, що ОСОБА_5 , до дня смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1  проживав та був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 . За даною адресою на день смерті разом з ним проживали та проживають його дружина  ОСОБА_1  та син ОСОБА_3 (т.1, а.с.18).

На спростування вказаних обставин відповідач  ОСОБА_1 надала: довідку №353 від 25.07.2019 року, підписану Промінівським сільським головою Лаврик В.М. (т.1, а.с.67), в який зазначено, що ОСОБА_5 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 . За даною адресою на день смерті зареєстрована та проживала разом з ним  його дружина  ОСОБА_1  (т.1, а.с.67). 

Інші надані відповідачем докази, зокрема: договір про користування електричною енергією від 19 травня 2005 року у житловому будинку  АДРЕСА_1  (т.1, а.с.69-70); договір на відпуск води з водопроводу КП «Промінь»  у житловому будинку  АДРЕСА_1  від 01.01.2005 року (т.1, а.с.71): договір про надання послуг електрозв`язку у житловому будинку  АДРЕСА_1  від 26.02.2003 року (т.1, а.с.72-74), квитанції та довідки не охоплюють період шести місяців після смерті спадкодавця, а стосуються періоду, починаючи з 2005 року. 

Довідка від 28.01.2003 року про суму виплаченого доходу і утриманого податку у 2002 році за оренду паю, який входить до складу спадщини (а.с.79), на яку посилається відповідач, видана на ім`я ОСОБА_5 , а тому не може свідчити про отримання вказаної суми саме ОСОБА_1 .

На запит апеляційного суду щодо різного змісту виданих Промінівським сільським головою довідок №166 від 13.03.2019 року та №353 від 25.07.2019 року листом від 27.05.2021 року №144/2 староста виконавчого комітету Терпінівської сільської ради МРЗО Резникова Т. роз`яснила причину розбіжності у виданих довідках, а саме: 
-довідка №353 від 25.07.2019 року була видана ОСОБА_1 для оформлення спадщини у нотаріуса по реєстрації осіб за останнім місцем проживання померлого;
-довідка №166 від 13.03.2019 року була видана ОСОБА_3 на підтвердження його фактичного проживання з батьками за останнім місцем проживання померлого згідно заяв мешканців села Промінь (заяви 6 осіб долучено до відповіді (т.1, а.с.242-244). 

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_3 в повному обсязі, послався лише на Довідку №166 від 13.03.2019 року, яка підписана Промінівським сільським головою Лаврик В.М., при цьому не надав будь-якої оцінки Довідці №353 від 25.07.2019 року, яка підписана цією ж самою особою Промінівським сільським головою Лаврик В.М., та яка містить інші відомості про проживання на час смерті зі спадкодавцем лише однієї особи - ОСОБА_1 .

Поза увагою суду залишився той факт, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки станом на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, а отже має право на обов`язкову частину.

За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, який у свою чергу набув чинності з 01.01.2004 року.
Судом першої інстанції встановлено, що спірну нерухомість - жилий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 придбав 09.03.1989 року, а тому на сімейні правовідносини поширюється чинний на той час Кодекс про шлюб та сім`ю України (1969 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. 

Таким чином, громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

З огляду на викладене, зазначений будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а тому 1/2 частка зазначеного житлового будинку на час смерті спадкодавця належала ОСОБА_5 , а 1/2 частка - ОСОБА_1 .

Земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,54 га, яка розташована на території Промінівської сільської Ради, набута спадкодавцем ОСОБА_5 у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

Отже, до складу спадщини, яку прийняли шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном дружина спадкодавця - ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 входить Ѕ частина будинку та земельна ділянка. 

За приписами статті 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином, враховуючи наявність трьох спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , часка майна ОСОБА_1 після смерті чоловіка  ОСОБА_5 становить відповідно:
1) По земельній ділянці - 2/9 частки (2/3 частка х 1/3 = 2/9) (обов`язкова частка);
2) По будинку: 1/2 частка (в спільному майні подружжя) + 1/9 частка (2/3 х 1/3 х 1/2 = 1/9 частка (обов`язкова частка) = 11/18 частки.

Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню частково: по земельній ділянці - 2/7 частки (9/9 частки - 2/9 частки = 7/9 частки); по будинку: 7/18 частки (18/18 - 11/18 = 7/18 часток).

Таким чином, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Промінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання таким, що фактично прийняв спадщину, та визнання права власності, встановлення, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного управляння та володіння спадковим майном, визнання за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке складається із 7/18 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 7/9 часток земельної ділянки загальною площею 0,54 га для ведення особистого господарства, яка розташована на землях Промінівської сільської ради у порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  задовольнити частково. 

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Промінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання таким, що фактично прийняв спадщину, та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного управляння та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке складається із 7/18 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 7/9 часток земельної ділянки загальною площею 0,54 га для ведення особистого господарства, розташованої на землях Промінівської сільської ради, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта серії ЧР № 11-7-1306, виданого 27 грудня 1996 року.

В іншій частині позову    ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 липня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова