ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

16 вересня 2021 року
м. Харків

справа 641/10583/19
провадження № 22-ц/818/293/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2020 року в складі судді Чайки І.В., 

у с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 04 січня 2000 року до 14 вересня 2010 року. Мають дитину -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 16 травня 2019 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2015 року. Зазначає, що вона постійно несе додаткові витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, та витрати на лікування малолітнього сина. Дитина отримує послуги у формі консультацій з питань користування комп`ютерними програмами усного характеру, за що нею була внесена плата в повному обсязі за періоди: з вересня 2018 року по жовтень 2019 року в розмірі 14530,00 грн, з травня 2018 року по серпень 2018 року в розмірі 3448,34 грн. На харчування у Харківській гімназії № 82 витрачено в періоди з 2017-2018, 2018-2019 навчальних років суму в розмірі 4350,00 грн. Вважає, що, розмір додаткових витрат, сплачених нею в період з 01 вересня 2017 року по 31 жовтня 2019 року, складає 22 328,34 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат на утримання малолітнього сина за період з 01 вересня 2017 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 11164,17 грн одноразово та суму в розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. 

13 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Відзив мотивовано тим, що він щомісячно сплачує аліменти на користь позивачки, заборгованості по сплаті аліментів немає. Зазначає, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що дитина потребує додаткових витрат на лікування та на витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини. Крім того, позивачка перешкоджає у спілкуванні батька з сином. 

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач сплачує встановлений рішенням суду розмір аліментів на користь позивачки на утримання сина, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, тому підстави для стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини згідно з вимогами статті  185 СК України відсутні. Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки не надано фіскальних чеків, які б підтверджували оплату нею цих послуг у формі консультацій з питань користування комп`ютерними програмами усного характеру в розмірі 3448,34 грн та 14530,00 грн.

26 червня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено без врахування фактично понесених нею витрат за надання послуг у формі консультацій з питань користування комп`ютерними програмами усного характеру. Крім того, син має проблеми зі здоров`ям та потребує регулярних обстежень у відповідних фахівців, що також потребує додаткових витрат. 

04 серпня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у шлюбі з 04 січня 2000 року до 14 вересня 2010 року та є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 03 серпня 2010 року, актовий запис № 3568 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 16 травня 2019 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки від 09 жовтня 2019 року, виданої ФО-П ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 травня 2018 року по 31 серпень 2018 року отримував послуги у формі консультацій, з питань користування комп`ютерними програмами, вартість наданих послуг складає суму: за травень 2018 року - в розмірі 1268,34 грн, за червень 2018 року - липень 2018 року – в розмірі 1090,00 грн на місяць; за період з травня 2018 року по липень 2018 року – в розмірі 3448,34 грн, яку сплачено у повному обсязі ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 09 жовтня 2019 року, виданої ФО-П ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 травня 2018 року по 31 серпень 2018 року постійно отримує послуги у формі консультацій, з питань користування комп`ютерними програмами, вартість наданих послуг склала суму: за вересень 2018 року - березень 2019 року – в розмірі 1090,00 грн на місяць, за квітень 2019 року - жовтень 2019 року – в розмірі 1150,00 грн на місяць; за період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року - в розмірі 14530,00 грн, яку сплачено у повному обсязі ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 10 вересня 2019 року № 02-34/736, виданої директором Харківської гімназії № 82 Коломійцевою А.Ф., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за учбові періоди з 2017/2018 та 2018/2019 навчальні роки отримував харчування, перебуваючи в групі продовженого дня, за що була внесена плата 4350 грн. 

Відповідно до довідки від 03 січня 2019 року виданої «Обласної дитячої клінічної лікарні», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз - «Диспластическая кардионатия. ПМК 1ст. (с положительной динамикой за время наблюдения). Гемодинамика компенсирована», показів до обмеження фізичних навантажень не виявлено.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.  За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із вимогами частини першої  статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню в судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі   № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17(провадження № 61-984св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18).

У постанові Верховний Суд України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.  Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України  розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не довела наявність таких додаткових витрат та відмовив у задоволені позову. 

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 несе додаткові витрати на харчування сина у Харківській гімназії № 82 та лікування, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не викликані особливими обставинами.  Вказані витрати відносяться до витрат на утримання дитини, які відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року вже стягуються з ОСОБА_2 .

Крім того, позивачка зазначила про необхідність додаткових витрат, пов`язаних з особливим станом здоров`я дитини, однак на підтвердження необхідності у лікуванні сина не надано висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини, а також рецептів на придбання ліків або чеків на підтвердження її фактичних витрат на лікування сина. 

З копій довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласної дитячої клінічної лікарні» 03 січня 2019 року, вбачається лише те, що показів до обмеження фізичних навантажень не виявлено. ДЄхоКГ- контроль через рік. Рекомендацій для лікування не зазначено. 

У позовній заяві ОСОБА_1   просила суд стягнути із відповідача  на її користь половину додаткових витрат на утримання малолітнього сина у розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, однак доказів щодо необхідності понесення аналогічних витрат в подальшому позивачка суду першої інстанції не надано. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції. 

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що ОСОБА_1 понесено витрати на дитину за надання послуг у формі консультацій з питань користування комп`ютерними програмами усного характеру, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки фактично понесені витрат не підтверджено чеками або платіжними рахунками. 

З метою з`ясування вказаних обставин ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року справу призначено до слухання в судовому засіданні, однак ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, належних доказів понесених фактичних витрат на підтвердження додаткових витрат на утримання дитини не надала. 

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення  Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року. 

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака                                          
О.М.Хорошевський