ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4748/21 Справа № 185/11298/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, третя особа – Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, третя особа – Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати, стягнення коштів, за якою просив суд просив стягнути з відповідача 1897 грн. як заробітну плату та нарахування на неї - 106288,74 грн. 
Позов мотивований тим, що з позивача було двічі утримано адміністративний штраф 1700 грн, з пенсії – 1700 грн та з заробітної плати: 1700+170+27,15 грн. в підприємстві «Робітнича солідарність». Двічі штраф було утримано саме податковою, тому він вважає, що саме податкова, а не жоден інший відповідач повинна повернути йому кошти з відповідною компенсацією. Яка природа цих коштів, пенсія, зарплата чи інше, він вважає, що не має значення, та кошти повинна повернути саме податкова, яка незаконно їх отримала з його заробітної плати. Він неодноразово звертався до відповідача, керівництва податкової, йому обіцяли повернути кошти, але так і не повернули. Під час попереднього судового засідання по справі 185/8694/16 йому було відмовлено, він вважає так як суд не залучив третю особу Державну казначейську службу України, зараз суд залучив Державну казначейську службу України третьою особою, тому просить позов задовольнити. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що суд не може самостійно залучити співвідповідачів, а заявляти клопотання про залучення таких співвідповідачів позивач категорично відмовився, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018 № 185/8694/16-ц, яка набрала законної сили та є чинною, у справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення утриманих сум, встановлені наступні обставини, а саме що з заробітної плати ОСОБА_1 було двічі утримано суму штрафу у розмірі 1 700 грн., стягнуту Відділом державної виконавчої служби Тернівського МРУЮ та самостійно сплаченого ним у розмірі 3 400 грн. Відповідач добровільно відмовляється від повернення зазначених коштів. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача протиправно утриману суму з заробітної плати у розмірі 1 897 грн. 15 коп. та нараховані за неї збитки – індексацію, компенсацію в розмірі 159 грн., 3% річних – 80 грн. 62 грн., моральну шкоду у розмірі – 32 251 грн. 55 коп., на загальну суму – 34 388 грн. 32 коп. У лютому 2018 року ОСОБА_1 збільшив загальну суму, яку просив стягнути з відповідача на його користь до — 62 985 грн. 95 коп. (а.с.150).
19 грудня 2014 року Західно-Донбаською об`єднаною державною податковою інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було винесено постанову РМ № 674780 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої посадову особу підприємства «Робітнича солідарність» ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165-1 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу розміром 1 700 грн. (а.с.70).
20 лютого 2015 року вказану постанову було направлено на примусове виконання до ВДВС Тернівського МРУЮ. 26 серпня 2015 року виконавче провадження № 46656966 було виконано в повному обсязі та стягнуто з пенсії позивача штраф у розмірі 1 700 грн. до бюджету, що підтверджується листом Павлоградського об`єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року (а.с. 74).
02 липня 2015 року підприємство «Робітнича солідарність» із заробітної плати позивача сплатили до бюджету 3 400 грн., зазначивши призначення платежу “утримання штрафів з зарплати за червень 2015 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до постанови від 19 грудня 2014 року” (а.с.13).
Вказані кошти було зараховано до державного бюджету, на спеціально відкриті рахунки органу Державної казначейської служби України, що підтверджується платіжними дорученнями в яких зазначено код отримувача Державної казначейської служби України який є отримувачем коштів (а.с.75, 76, 77).
ОСОБА_1 звертався до відповідача Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області із заявами про повернення помилково сплачених коштів, однак відповідач відмовив йому у поверненні зазначених коштів, що підтверджується копіями таких заяв та повідомлень (а. с.7, 8, 9, 10, 11, 12).
Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, позивач посилався на те, що відповідач добровільно відмовляється від повернення зайво сплачених ним коштів, та просив стягнути з відповідача компенсацію, три відсотки річних, моральну шкоду на загальну суму 62 985 грн. 95 коп. (а.с.4, 5, 150).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції посилався на те, що з позовними вимогами до Державної казначейської служби України, на спеціально відкриті рахунки якої було зараховано вказані кошти, позивач не звертався, однак, повністю погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається вказані кошти було зараховано до державного бюджету, на спеціально відкриті рахунки органу Державної казначейської служби України, що підтверджується платіжними дорученнями в яких зазначено код отримувача Державної казначейської служби України який є отримувачем коштів (а.с.75, 76, 77).
Відповідачем у даній справі позивач вказав Західно-Донбаську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Суд першої інстанції взагалі не залучав до участі уданій справі в якості третьої особи Державну казначейську службу України, на рахунках якої знаходяться сплачені позивачем кошти та які останній просив стягнути на його користь. 
Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду справи позбавлений права, відповідно до ЦПК України, щодо залучення до участі у справі інших учасників.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду від 28 лютого 2018 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 »
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача 1897 грн як незаконно утриману заробітну плату та нарахування на неї в порядку ст. 117 КЗпП України - 106288,74 грн.
Таким чином належними відповідачами, співвідповідачами у даній справі повинні бути Державна казначейська служба України як отримувач помилково сплачених коштів, якщо предметом позову є безпідставно отримані кошти, та підприємство «Робітнича солідарність», так як з цим підприємством позивач перебував у трудових відносинах, якщо позивач наполягає на стягненні саме заробітної плати та нарахувань на неї в порядку ст. 117 КЗпП України, а не безпідставно отриманих коштів.
З урахуванням встановлених в постанові Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018 № 185/8694/16-ц обставин, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Державну казначейську службу України та позивачу неодноразово роз`яснено його право на визначення, зміну підстав позову та заміну, залучення співвідповідачів по справі, але позивач категорично відмовився від заміни, залучення співвідповідачів, не бажає визначатись з підставою позову, так як на його думку не важливо які кошти стягувати, заробітну плати чи безпідставно отримані кошти, категорично наполягає на позовних вимогах саме до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та стягненні незаконно утриманої з нього заробітної плати з посиланням на практику адміністративних судів в порядку КАС України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що суд не може самостійно залучити співвідповідачів, а заявляти клопотання про залучення таких співвідповідачів позивач категорично відмовився, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. (Ст. 48 ЦПК України).
Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. (Ст. 50 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Пунктом 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що Державна казначейська служба є утримувачем рахунків та грошей, а не розпорядником, а тому саме Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області є належним відповідачем, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача 1897 грн. як незаконно утриману заробітну плату та нарахування на неї в порядку ст. 117 КЗпП України - 106288,74 грн., а тому належним відповідачем, співвідповідачем має бути Державна казначейська служба України як отримувач помилково сплачених коштів.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко