ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/5482/20 пров. № А/857/12906/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                        Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М. 
з участю секретаря судового засідання                       Пославського Д.Б.
                     
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, ухвалене суддею Качур Р.П. у м. Львові о 12 год 24 хв. у справі № 380/5482/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки - Львівського обласного відділення АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № 0103481307, № 0103351307 від 07.09.2017 року. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 0103351307 та № 0103481307  від 07.09.2017 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3197,83 грн.
Приймаючи це рішення суд, першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив неправильне тлумачення закону, а саме: підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого до оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
При цьому, на думку суду першої інстанції, відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву та прощення (анулювання) боржнику суми його заборгованості не є тотожними та мають різні юридичні наслідки. Так, у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Тобто, у такому випадку, боржник від боргу не звільняється, оскільки його цивільно-правове зобов`язання не припинилося, дохід не отримує і, відповідно, не набуває обов`язку з декларування і сплати податку з доходу фізичних осіб із суми списаного боргу.
Суд у цій справі дійшов висновку, що банк не приймав рішення про анулювання (прощення) боргу позивачки за укладеним із нею кредитним договором, та після списання її, за рахунок сформованого резерву, продовжив вжиття заходів щодо стягнення заборгованості за таким договором.
З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивачки не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором; анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в даному випадку не відбулось, а відповідна заборгованість позивачки за кредитним договором не підлягає включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивачки, оскільки не є її додатковим благом.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що 12.02.2008 року між позивачкою та АТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір на суму 60000 доларів США. 27.01.2015 року банк анулював позивачці кредитну заборгованість в сумі 43756,90 грн., що відображено у листі надісланому позивачці та податковому розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма ІДФ) за ознакою доходу «126». У зв`язку з тим, що позивачка не сплатила податки з утриманого нею додаткового блага у вигляді прощеного боргу, то відповідач визначив податкові зобов`язання самостійно.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої склав акт перевірки № 1271/13-01-13-07/ НОМЕР_1 від 16.08.2017 року.
Як зазначено в акті перевірки, позивачці списано прострочену суму заборгованості в 1 кв. 2015 року в розмірі 845851,73 грн, що відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум отриманого з них податку (форма № 1ДФ) за ознакою доходу « 126» відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.
Позивачка податкову декларацію про майновий стан і доходи до Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області за 2015 рік не подала, доходи у вигляді додаткового блага за 2015 рік не декларувала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік не сплатила.
За результатами перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 07.09.2017 року № 0103351307 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму основного платежу 188562,41 грн, штрафні санкції - 47104,59 грн; № 0103481307 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму основного платежу 14187,78 грн, штрафні санкції - 3546,95 грн.
Суд також встановив те, що листом № 270-02/564 від 27.01.2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив позивачку про те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-418/11 від 13.07.2012 року вирішено стягнути (заборгованість) збитки за договором відновлюваної кредитної лінії № 2203-1720 від 12.02.2008 року у такому розмірі: 43756,90 дол. США на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань та витрат по оплаті держмита; непогашену частину кредитної заборгованості у розмірі 43756,90 грн відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та згідно з абз. «д» п. 164.2.17 Податкового кодексу України відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ). У цьому ж листі банк звернув увагу на те, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку. Банк зберігає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України.
Постановою заступника начальника відділу Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Волянського А.Л. від 27.07.2020 відкрито виконавче провадження № 62631777 за виконавчим листом № 2/1301/559/2012 від 01.08.2013 року, виданим Бориславським міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 223-1720 від 12.02.2008 року у розмірі суми кредиту 60000 доларів США, суми прострочених платежів по відсотках 5804 доларів 97 центів США, пені по кредиту в розмірі 20869 доларів 20 центів США та пені по відсотках у розмірі 2119 доларів 24 центи США, всього - 88793 доларів 41 центу США.
Позивачка заперечує проти факту анулювання банком її заборгованості за кредитом, вважає прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, відтак звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (зокрема, аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 810/4482/16, постанові від  31 липня 2018 року у справі № 825/4309/13-а, постанові від 24 січня 2019 року у справі № 808/890/16, у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 826/15507/17) внаслідок списання банком заборгованості за кредитом за рахунок страхового резерву правовідносини між банком як кредитором та боржником за кредитним договором не припиняються, оскільки в такому випадку банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення  в подальшому кредитної заборгованості відповідно до  вимог чинного законодавства України.
Згідно з розробленим на виконання приписів підпункту 159.4.1 пункту 159.4 статті 159 ПК України Порядком, відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 172 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента; банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.
Натомість, обов`язковою ознакою анулювання (прощення) кредитором заборгованості в розумінні положень абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є повне припинення зобов`язання боржника перед кредитором, тобто  прощення боргу.
Апеляційний суд встановив те, що АТ «Ощадбанк» не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу позивачки за кредитним договором від 12 лютого 2008 року № 2203-1720 та продовжило вживати заходи щодо стягнення заборгованості за таким договором.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивачки не є припиненням зобов`язання позивачки як боржника, перед кредитором, отже, анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, в даному випадку, не відбулось, а грошові кошти у розмірі 43756,90 доларів США не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивачки за 2015 рік, оскільки, не є її додатковим благом.
При цьому, визначення банком грошових сум визнаної безнадійною та списаної за рахунок його страхового резерву заборгованості позичальника в якості його оподатковуваного доходу та надання до контролюючого органу відповідного податкового розрахунку не має правового значення для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, та не впливає на податкові зобов`язання позивачки.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2020 року по справі № 826/15507/17.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року в справі № 380/5482/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 28.09.2021 року